ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.08.2026 Справа № 914/1819/26 
Господарський суд Львівської області у складі судді Долінської О.З., за участю секретаря судового засідання Знетиняк Д.В.,
розглянувши матеріали справи за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "МКС Бетон", м. Львів
до відповідача: Фермерського господарства "Любомир-МГ", с. Новосільці Стрийського району Львівської області
про: стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу (поставки) №1012-01 від 10 січня 2025 року в розмірі 236 159,86 грн.

Представники сторін:
від позивача: Зелінка В.В. – адвокат, ордер на надання правничої допомоги серії ВС № 1471481 від 12.06.2026; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЛВ № 002106 від 03.02.2021.
від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:
На адресу Господарського суду Львівської області в систему "Електронний суд" надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "МКС Бетон" до відповідача: Фермерського господарства "Любомир-МГ" про стягнення стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу (поставки) №1012-01 від 10 січня 2025 року в розмірі 236 159,86 грн.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.06.2026, справу № 914/1819/26 розподілено для розгляду судді Долінській О.З.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 22.06.2026, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Судом постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд справи по суті призначено на 29.07.2026.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 29.07.2026, розгляд справи по суті відкладено на 18.08.2026.
18.08.2026 представник позивача в судове засідання з розгляду справи по суті з`явився, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та поясненнях, наданих в судовому засіданні. Просив суд позовні вимоги задоволити повністю, а також зазначив, що заяву про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу буде подано в строки, встановлені ГПК України.
18.08.2026 представник відповідача в судове засідання з розгляду справи по суті не з`явився, вимог ухвали суду від 22.06.2026 не виконав, письмового відзиву на адресу суду не подав, хоча належно був повідомлений про час, дату та місце судового засідання (докази містяться в матеріалах справи). 
Частиною 1 ст. 202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Відповідно до частин третьої та сьомої ст.120 ГПК України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.
Ухвали суду у даній справі скеровувались відповідачу в його електронний кабінет (докази містяться в матеріалах справи).
Заяв про зміну відповідачем місцезнаходження на адресу суду в процесі розгляду даної справи, не поступало.
Процесуальні документи щодо розгляду спору у даній справі, офіційно оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua, та знаходяться у вільному доступі.
За змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень", кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі (Постанова Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 921/6/18).
З огляду на вказане вище, відповідач повідомлявся завчасно та належним чином про час, дату та місце розгляду справи № 914/1819/26 Господарським судом Львівської області.
Крім того, процесуальні документи щодо розгляду спору у даній справі, офіційно оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua, та знаходяться у вільному доступі.
Таким чином, в розумінні ст. ст. 120, 122, 242 ГПК України, відповідач повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином.
З огляду на викладене, суд встановив, що з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк для подання сторонами своїх доводів, заперечень, відзиву, доказів тощо, у зв`язку з чим, суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.
Згідно ч. 2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Беручи до уваги те, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду даної справи, що підтверджується наявними у справі доказами, не скористався своїм правом на подання відзиву, не заперечив у визначеному Законом порядку проти розгляду справи за його відсутності, справа розглядається за наявними матеріалами, у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Стаття 43 ГПК України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.
Враховуючи вищенаведене, судом, згідно вимог ГПК України, надавалась в повному обсязі можливість учасникам справи щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів. 
Враховуючи те, що норми ст.81 ГПК України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом учасників справи подавати докази, а п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції у справі.
Отже, судом було забезпечено принцип змагальності сторін, рівність сторін, що полягає у наданні їм однакових можливостей для реалізації ними своїх процесуальних прав, з огляду на сплив строків для подання доказів, з метою дотримання прав позивача на своєчасне вирішення спору.
В силу приписів ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Одним із основних принципів (засад) господарського судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи.
Крім того, суд враховує, що пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справ упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Водночас, необґрунтоване відкладення розгляду справи призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що може призвести до порушення положень ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.
Враховуючи те, що подані сторонами у цій справі докази дозволяють суду встановити та оцінити конкретні обставини (факти), якими учасники справи обґрунтовують свої позовні вимоги та заперечення позовних вимог і які мають суттєве значення для вирішення цього спору, а отже, розглянути та вирішити спір й здійснити розподіл судових витрат у цій справі, що в свою чергу, вказує на можливість виконання завдань господарського судочинства та з урахуванням необхідності дотримання розумних строків розгляду справи, суд вважає, що в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення у справі №914/1819/26. 

Позиція позивача.
В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає про неналежне виконання відповідачем зобов`язань за Договором купівлі-продажу (поставки) №1012-01 від 10 січня 2025 року (надалі Договір) в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару.
Позивач вказує, що на виконання умов Договору ним поставлено відповідачу товар на загальну суму 476 000,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №447 від 28.01.2026 на суму 231 200,00 грн., видатковою накладною №446 від 04.02.2026 на суму 244 800,00 грн. та відповідними товарно-транспортними накладними.
За твердженням позивача, відповідач здійснив оплату отриманого товару частково: згідно з банківськими виписками за 19.12.2025 та 23.01.2026 сплачено 50 000,00 грн. та 238 000,00 грн. відповідно, всього 288 000,00 грн. Внаслідок цього основна заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений товар становить 188 000,00 грн.
Позивач зазначає, що його представники неодноразово звертались до відповідача засобами телефонного зв`язку з вимогами погасити заборгованість, однак станом на момент звернення до суду, основний борг у розмірі 188 000,00 грн. відповідачем не сплачено.
У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання, позивач, посилаючись на п.п.7.3, 7.4 Договору та ст.625 ЦК України, нарахував до стягнення 17 615,34 грн. пені, 5 872,74 грн. втрат від інфляції, 5 871,78 грн. 10% річних та 18 800,00 грн. штрафу. Загальний розмір заявлених позовних вимог становить 236 159,86 грн.

Позиція відповідача.
В судові засідання з розгляду даної справи відповідач не забезпечив явки свого представника, вимог ухвали суду від 22.06.2026 не виконав, письмового відзиву на адресу суду не подав, хоча належно повідомлявся про час, дату та місце судового засідання (докази містяться в матеріалах справи).
Ухвали суду у даній справі скеровувались відповідачу в його електронний кабінет (докази містяться в матеріалах справи).
Заяв про зміну відповідачем місцезнаходження на адресу суду в процесі розгляду даної справи, не поступало.
Таким чином, відповідач у даній справі повідомлявся судом завчасно та належним чином про дату, час і місце розгляду даної справи, в розумінні ст.ст. 120, 122, 242 ГПК України.
Відповідач у визначеному законом порядку не заперечив проти позову, не скористався своїми процесуальними правами, визначеними ГПК України, як відповідач у справі.
Крім того, явка учасників справи не визнавалась судом обов`язковою, як вбачається із ухвал Господарського суду Львівської області, що постановлені у даній справі.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані суду докази, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, здійснивши огляд документів, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.
10 січня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "МКС БЕТОН" (Продавець за договором, позивач у справі) та Фермерським господарством "Любомир-МГ" (Покупець за договором, відповідач у справі) укладено Договір купівлі-продажу (поставки) №1012-01 (надалі Договір).
Відповідно до п.1.1. Договору, Продавець зобов`язався в порядку та на умовах, визначених цим Договором, виготовити, доставити та передати у власність Покупця піщано-цементний розчин, бетон, бетонну суміш та інші ТМЦ, а Покупець зобов`язався прийняти Товар і оплатити його вартість на умовах Договору.
Згідно з п.1.2. Договору, Товар постачається автотранспортом Продавця, а саме автобетонозмішувачами. Кількість автобетонозмішувачів визначає Продавець для виконання графіку поставки.
Пунктом 2.1. Договору визначено, що кількість Товару, який підлягає виготовленню та поставці, його співвідношення за видами, марками, типами визначаються замовленнями Покупця на кожну партію Товару.
За умовами п.п.3.1, 3.2 Договору загальна сума Договору визначається виходячи з вартості фактично поставленого Товару, що підтверджено видатковими накладними або іншими документами чи фактичними даними протягом терміну дії Договору; ціна Товару за одиницю та найменування Товару вказуються Сторонами у видаткових накладних або інших документах, які є невід`ємною частиною Договору.
Відповідно до п.3.3. Договору, Продавець поставляє Покупцю Товар по 100% передоплаті за кожну партію Товару, яка здійснюється Покупцем протягом 3-х банківських днів з моменту отримання рахунку, виставленого Продавцем, або за домовленістю Сторін оплата здійснюється після отримання Товару в термін, що не перевищує 7 (сім) банківських днів. Пунктами 3.4, 3.5 Договору встановлено безготівковий вид розрахунків у формі платіжного доручення.
Пунктом 4.1. Договору передбачено, що Товар поставляється Покупцю партіями на підставі погоджених Продавцем заявок Покупця по телефону та/або на електронну пошту до 12.00 години дня, що передує дню поставки. В заявці Покупець зобов`язаний зазначити час, з якого він готовий прийняти Товар.
Згідно з п.п.4.4, 4.5 Договору, поставка Товару здійснюється транспортом Продавця, а пунктом доставки є будівельний майданчик, адресу якого вказує Покупець.
Пунктом 4.11. Договору передбачено, що на Товар Постачальник надає Покупцю товарно-транспортну накладну, видаткову накладну у двох екземплярах та документ, який підтверджує якість Товару. Покупець зобов`язаний один екземпляр оформленої видаткової накладної повернути Постачальнику протягом 5 днів з дати її отримання.
Відповідно до п.4.13. Договору, датою поставки і датою переходу права власності є дата, зазначена у видатковій накладній або іншому документі, що підтверджує факт поставки. Сторони також погодили, що факт поставки може підтверджуватись належним чином складеною і зареєстрованою в ЄРПН податковою накладною.
Пунктом 5.2. Договору встановлено обов`язок Покупця оплатити Товар відповідно до п.3.3. Договору, а п.5.4. Договору передбачено право Продавця вимагати сплати погодженої Договором ціни за Товар та припинити поставку у випадку недотримання Покупцем зобов`язань за Договором.
Згідно з п.6.1. Договору, він набуває чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до 31 грудня 2026 року, але в будь-якому випадку до моменту його повного виконання.
Відповідно до п.7.3. Договору, за прострочення платежу Покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, а також 10% річних від простроченої суми. Сторони погодили, що нарахування пені за цим Договором не припиняється через шість місяців з дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане, а строк позовної давності за вимогами про стягнення пені становить три роки.
Пунктом 7.4. Договору передбачено, що у разі невиконання Покупцем п.5.2. Договору Покупець сплачує на користь Продавця штраф у розмірі 10% від вартості поставленої партії Товару в день невиконання вказаного пункту, за кожний випадок порушення, та відшкодовує понесені Продавцем збитки.
Розділом 10 Договору, Сторони погодили можливість використання кваліфікованого електронного підпису в документообігу, у тому числі при складанні первинних документів щодо виконання Договору, а електронні документи, підписані кваліфікованим електронним підписом, визнали такими, що мають повну юридичну силу та є рівнозначними документам на паперових носіях.
На виконання умов Договору, позивач поставив відповідачу товар за видатковою накладною №447 від 28.01.2026 на загальну суму 231 200,00 грн. 
Поставка за видатковою накладною №447 від 28.01.2026 підтверджується товарно-транспортними накладними №Р447/1 на суму 34 000,00 грн., №Р447/2 на суму 34 000,00 грн., №Р447/3 на суму 30 600,00 грн., №Р447/4 на суму 34 000,00 грн., №Р447/5 на суму 34 000,00 грн., №Р447/6 на суму 30 600,00 грн. та №Р447/7 на суму 34 000,00 грн., які долучені позивачем до матеріалів справи на підтвердження факту поставки товару відповідачу, підписані повноважними представниками сторін та підписи засвідчені печатками юридичних осіб.
Крім того, позивач поставив відповідачу товар за видатковою накладною №446 від 04.02.2026 на загальну суму 244 800,00 грн.
Поставка за видатковою накладною №446 від 04.02.2026 підтверджується товарно-транспортними накладними №Р446/1 на суму 30 600,00 грн., №Р446/2 на суму 34 000,00 грн., №Р446/3 на суму 34 000,00 грн., №Р446/4 на суму 30 600,00 грн., №Р446/5 на суму 34 000,00 грн., №Р446/6 на суму 40 800,00 грн. та №Р446/7 на суму 40 800,00 грн., які долучені позивачем до матеріалів справи на підтвердження факту поставки товару відповідачу, підписані повноважними представниками сторін та підписи засвідчені печатками юридичних осіб.
Таким чином, загальна вартість поставленого відповідачу товару за зазначеними видатковими накладними становить 476 000,00 грн. 
З банківських виписок, які долучені до позовної заяви, вбачається проведення Фермерським господарством "Любомир-МГ" оплат на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МКС БЕТОН": 19.12.2025 у сумі 50 000,00 грн. та 23.01.2026 у сумі 238 000,00 грн., а всього 288 000,00 грн.
Відтак, основна заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений товар становить 188 000,00 грн. (476 000,00-288 000,00).
Доказів сплати відповідачем основної заборгованості в розмірі 188 000,00 грн. матеріали справи не містять. Позивач зазначає, що неодноразово звертався до відповідача засобами телефонного зв`язку з вимогою погасити заборгованість, однак оплата здійснена не була.
Згідно з доданим до позовної заяви розрахунком, позивач визначив період прострочення грошового зобов`язання для нарахування пені та 10% річних з 16.02.2026 по 09.06.2026 включно, що становить 114 днів, у зв`язку з чим нарахував 17 615,34 грн. пені та 5 871,78 грн. 10% річних. Інфляційне збільшення боргу за застосованими позивачем індексами за березень та квітень 2026 року становить 5 872,74 грн., штраф згідно п.7.4. Договору – 18 800,00 грн.
На підставі наведеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 188 000,00 грн. основної заборгованості, 17 615,34 грн. – пені, 5 872,74 грн.– втрат від інфляції, 5 871,78 грн. – 10% річних, 18 800,00 грн – штрафу та судові витрати.

Оцінка суду.
Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з договорів та інших правочинів.
За приписами ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у спосіб, встановлений законом або договором.
Згідно зі ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, зокрема, передати майно, сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
За змістом ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 599 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Частиною першою ст.612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За приписами ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 627 Цивільного кодексу України закріплює принцип свободи договору, а відповідно до ст.629 цього Кодексу договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Судом встановлено, що 10 січня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "МКС БЕТОН" та Фермерським господарством "Любомир-МГ" укладено Договір купівлі-продажу (поставки) №1012-01, у зв`язку з чим набули взаємних прав та обов`язків.
Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно зі ст.655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов`язується передати майно у власність другій стороні, а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ст.692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару, та зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу товар за видатковою накладною №447 від 28.01.2026 на загальну суму 231 200,00 грн. 
Поставка за видатковою накладною №447 від 28.01.2026 підтверджується товарно-транспортними накладними №Р447/1 на суму 34 000,00 грн., №Р447/2 на суму 34 000,00 грн., №Р447/3 на суму 30 600,00 грн., №Р447/4 на суму 34 000,00 грн., №Р447/5 на суму 34 000,00 грн., №Р447/6 на суму 30 600,00 грн. та №Р447/7 на суму 34 000,00 грн., які долучені позивачем до матеріалів справи на підтвердження факту поставки товару відповідачу, підписані повноважними представниками сторін та підписи засвідчені печатками юридичних осіб.
Крім того, позивач поставив відповідачу товар за видатковою накладною №446 від 04.02.2026 на загальну суму 244 800,00 грн.
Поставка за видатковою накладною №446 від 04.02.2026 підтверджується товарно-транспортними накладними №Р446/1 на суму 30 600,00 грн., №Р446/2 на суму 34 000,00 грн., №Р446/3 на суму 34 000,00 грн., №Р446/4 на суму 30 600,00 грн., №Р446/5 на суму 34 000,00 грн., №Р446/6 на суму 40 800,00 грн. та №Р446/7 на суму 40 800,00 грн., які долучені позивачем до матеріалів справи на підтвердження факту поставки товару відповідачу, підписані повноважними представниками сторін та підписи засвідчені печатками юридичних осіб.
Таким чином, загальна вартість поставленого відповідачу товару за зазначеними видатковими накладними становить 476 000,00 грн. 
З банківських виписок, які долучені до позовної заяви, вбачається проведення Фермерським господарством "Любомир-МГ" оплат на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МКС БЕТОН": 19.12.2025 у сумі 50 000,00 грн. та 23.01.2026 у сумі 238 000,00 грн., а всього 288 000,00 грн.
Відтак, основна заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений товар становить 188 000,00 грн. (476 000,00-288 000,00).
У спірних правовідносинах сторони у п.3.3. Договору визначили два можливих порядки оплати: 100% передоплату за кожну партію Товару або, за домовленістю Сторін, оплату після отримання Товару в строк, що не перевищує 7 банківських днів. Фактична поставка позивачем товару понад суму здійсненої попередньої оплати свідчить про реалізацію сторонами передбаченої Договором можливості розрахунку після отримання товару.
Відповідачем не подано доказів повернення товару, заявлення претензій щодо його кількості чи якості, заперечень щодо вартості поставки, а також доказів погашення заборгованості у сумі 188 000,00 грн. Відтак, вимога позивача про стягнення 188 000,00 грн. основної заборгованості з відповідача є обґрунтованою та підлягає до задоволення.
Щодо заявлених до стягнення 10% річних в розмірі 5 871,78 грн та інфляційних втрат в розмірі 5 872,74 грн. за період з 16.02.2026-09.06.2026, суд зазначає наступне.
Частиною другою ст.625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі №910/10156/17 виходила з того, що приписи ст.625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальним законом або договором.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 05.07.2019 у справі №905/600/18 зазначила, що нарахування інфляційних втрат та процентів річних за ст.625 ЦК України є способом захисту майнового права та компенсує кредитору втрати від знецінення грошових коштів і неналежного користування боржником утримуваними коштами.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 у справі №657/1024/16-ц звернула увагу, що прострочення виконання грошового зобов`язання має триваючий характер, а право кредитора на суми, передбачені ст.625 ЦК України, існує за весь час прострочення до належного виконання грошового зобов`язання.
Пунктом 7.3. Договору сторони, реалізуючи передбачену ч.2 ст.625 ЦК України можливість визначити інший розмір процентів, погодили 10% річних від простроченої суми. Тому застосуванню у спірних правовідносинах підлягає саме погоджений сторонами у Договорі розмір 10% річних.
Перевіривши поданий позивачем розрахунок 10% річних за період з 16.02.2026 по 09.06.2026 включно, суд встановив, що на суму боргу 188 000,00 грн. за 114 днів розмір 10% річних становить 5 871,78 грн. Відтак, вимога позивача про стягнення з відповідача 5 871,78 грн. 10% річних є обґрунтованою.
Щодо інфляційних втрат, суд враховує офіційні повідомлення Державної служби статистики України, відповідно до яких індекс споживчих цін у березні 2026 року відносно лютого 2026 року становив 101,7%, а у квітні 2026 року відносно березня 2026 року – 101,4%. Позивач застосував саме ці загальнодержавні індекси.
Застосування до суми боргу 188 000,00 грн. індексів 101,7% та 101,4% утворює сукупний коефіцієнт 1,031238 та інфляційне збільшення боргу у сумі 5 872,74 грн. Перевіривши арифметичну правильність розрахунку, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача5 872,74 грн. втрат від інфляції.
Щодо заявленої до стягнення пені в розмірі 17 615,34 грн. за період з 16.02.2026-09.06.2026, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст.546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. За змістом ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а пенею – неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно зі ст.550 Цивільного кодексу України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
Статтями 1 та 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що за прострочення платежу платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, встановленому за погодженням сторін, при цьому її розмір обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Пунктом 7.3. Договору сторони погодили пеню саме у граничному, дозволеному зазначеним Законом, розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.
Перевіривши розрахунок пені на суму боргу 188 000,00 грн. за 114 днів прострочення, суд встановив, що її розмір становить 17 615,34 грн., а тому вимога позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 17 615,34 грн. є обґрунтованою.
Щодо штрафу у розмірі 18 800,00 грн., суд враховує, що п.7.4. Договору прямо передбачає обов`язок Покупця у разі невиконання обов`язку з оплати сплатити на користь Продавця штраф у розмірі 10% від вартості поставленої партії Товару.
Позивач, визначаючи розмір цієї вимоги, нарахував 10% не з повної вартості кожної поставленої партії, а лише з непогашеної суми основного боргу 188 000,00 грн., що становить 18 800,00 грн. Такий заявлений розмір не перевищує розміру відповідальності, погодженої сторонами у п.7.4. Договору.
Верховний Суд, зокрема у постанові Касаційного господарського суду від 10.10.2024 у справі №927/785/22, при застосуванні ст.549 ЦК України виходив із того, що штраф і пеня є формами однієї правової категорії – неустойки, а їх одночасне погодження сторонами за порушення договірного зобов`язання саме по собі не означає застосування двох різних видів юридичної відповідальності.
Отже, одночасне стягнення передбачених Договором пені та штрафу за допущене відповідачем порушення грошового зобов`язання не суперечить ст.549 Цивільного кодексу України та умовам укладеного сторонами Договору.
У суду відсутні докази про те, що на час ухвалення судом рішення у справі, Договір купівлі-продажу (поставки) №1012-01 від 10.01.2025 визнавався судом недійсним чи неукладеним, договірними сторонами договір розірваний чи змінений не був.
Відповідач не спростував належними, допустимими, достовірними та вірогідними доказами доводів позовної заяви, не надав суду доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судового розгляду. 
Станом на день ухвалення рішення, доказів оплати зі сторони відповідача як основної заборгованості, так і проведених позивачем нарахувань пені, 10% річних, втрат від інфляції, штрафу та доказів в спростування наведених обставин, суду не надано.
Відповідно до вимог частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до статті 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Зі змісту статті 77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Згідно статті 78 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
У відповідності до статті 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. 
Стандарт доказування “вірогідності доказів” на відміну від “достатності доказів”, підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного суду у справі № 904/2357/20 від 21.08.2020.
Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи наведені норми законодавства та встановлені судом обставини, перевіривши розрахунок позовних вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 188 000,00 грн. основної заборгованості, 17 615,34 грн. – пені, 5 872,74 грн.– втрат від інфляції, 5 871,78 грн. – 10% річних, 18 800,00 грн – штрафу, є обгрунтованими та підтверджені матеріалами справи, не спростовані відповідачем, а тому підлягають до задоволення в даному розмірі за визначений позивачем період. 

Судові витрати.
Згідно п. 2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, тому витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 833, 92 грн. покладаються на відповідача.
Керуючись ст. ст. 2, 13, 43, 46, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 120, 122, 123, 129, ч. 9 ст. 165, ч.2 ст. 178, ч. 1 ст. 202, п. 1 ч. 3 ст. 202, ст.ст. 236-241, 242, 327 ГПК України, суд –

УХВАЛИВ:
1. Позовні вимоги задовольнити повністю.
2. Стягнути з відповідача: Фермерського господарства "Любомир-МГ" (81760, Львівська область, Стрийський район, село Новосільці, вул. Польова, будинок, 1; код ЄДРПОУ 33506270) на користь позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю "МКС Бетон" (79035, м. Львів, вул. Зелена, будинок 238Б; код ЄДРПОУ 37123114) 188 000,00 грн. основної заборгованості, 17 615,34 грн. – пені, 5 872,74 грн.– втрат від інфляції, 5 871,78 грн. – 10% річних, 18 800,00 грн – штрафу та 2 833, 92 грн. понесених витрат на сплату судового збору.
3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 327 ГПК України.
4. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено 24.08.2026.

Суддя Долінська О.З.