Справа №760/5387/25 2/760/1025/26	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 березня 2026 року 
Солом`янський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді - Усатової І.А.,
за участю:
секретаря - Омельяненко С.В.,
представника позивача - Кухаренко О.В. ,
відповідача - ОСОБА_2 ,
представника відповідача - Остапко М.І. ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини разом з батьком,
В С Т А Н О В И В:
28 лютого 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_4 , третя особа: Орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини. Позов мотивований тим, що в період з 22.03.2008 року по 22.07.2021 року позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбу, мають спільну доньку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На початку повномасштабного вторгнення за спільною згодою батьків дитина почала проживати разом із батьком. 
У 2024 року органом опіки та піклування Оболонської РДА було видано розпорядження про встановлення участі матері у вихованні дитини. Вказує, що нею створені всі умови для належного проживання та виховання дитини, а тому, місце проживання дитини має бути визначено разом із нею. 
У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Усатову І.А.
21 березня 2025 року ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
24 травня 2025 року ОСОБА_4 звернувся із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини разом з батьком. У зустрічній позовній заяві вказано, що в період з 22.03.2008 року по 22.07.2021 року подружжя перебувало у зареєстрованому шлюбі. У подружжя народилася донька, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Факт батьківства підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого 08 червня 2016 року Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис за №1137.Після розірвання шлюбу, спільна дитина сторін залишилася проживати разом із батьком, через неспроможність матері повноцінно дбати про дитину через проблеми із психіатричним здоров`ям відповідача. Звернення із цим позовом до суду обумовлене тим, що позивач бажає захистити права та інтереси своєї малолітньої дитини на гармонійний розвиток в спокійному, безпечному та стійкому середовищі, не допустити завдання їй фізичної та психологічної шкоди шляхом визначення її місця проживання з батьком, виходячи з таких доводів та міркувань. 
З моменту припинення фактичних шлюбних відносин та по цей день, сторони не можуть досягти домовленостей щодо реалізації батьківських прав та виконання обов`язків, а саме: щодо визначення місця проживання малолітньої доньки та визначення способів участі у вихованні дитини. Після початку повномасштабного вторгнення матір самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, не спілкувалася, не брала жодної участі у вихованні та утриманні дитини, що було предметом спору у справі №758/1452/23 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації. Позивач проживає у квартирі, з сучасним ремонтом та обладнанням, де створені всі умови для проживання, виховання та утримання дитини. Дитина має окрему кімнату, яка облаштована необхідними меблями: велике ліжко, стіл зі стільцем для навчання, тумбочка, дзеркало, стільці, шафу для одягу, дитячу бібліотеку, шафу з різноманітними іграшками для розвитку, навчання та творчості. Умови забезпечують комфортний відпочинок, розвиток та навчання дитини. Отже, Позивачем створені для малолітньої дитини належні умови проживання, умови для розвитку та навчання. Відповідне буде підтверджено Актом обстеження умов проживання дитини. 
Позивач під час проживання дитини разом із ним слідкує за розпорядком дня, харчуванням, у разі необхідності надає рекомендоване лікарем лікування, організовує відпочинок, здобуття освіти, дозвілля тощо. 
На противагу вищенаведеному, бездіяльність відповідача у частині виховання, відсутність участі у забезпеченні її культурного, освітнього, оздоровчого та матеріального благополуччя позивач вважає неналежними та такими, що суперечать інтересам дитини.
ОСОБА_4 веде здоровий спосіб життя, схильностей до негативних звичок не має, антисоціальними проявами не вирізняється, до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувався, у психоневрологічному диспансері та у нарколога на обліку не перебуває, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, у взаємовідносинах із малолітньою донькою має тісний фізичний та емоційний контакт, має стабільний дохід, а від так, має можливість у повному обсязі забезпечити оптимальні умови для проживання та задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові, підтримки, моральної та матеріальної забезпеченості.
Оскільки сторони не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати їх малолітня дитина, з метою уникнення та запобігання негативних наслідків для психологічного здоров`я дитини, що може зашкодити розвиткові дитини, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини на гармонійний розвиток в спокійному та стійкому середовищі, Позивач просить суд визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із батьком за фактичним місцем його проживання.
05 червня 2025 року ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва прийнято зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа: Орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини.
27 листопада 2025 року Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації направила до суду Висновок про визначення місця проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
10 грудня 2025 року ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва закрито підготовче провадження та призначено справу за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа: Орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в м.Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, до судового розгляду по суті на 09 березня 2026 року о 14 годині 15 хвилин.
09 березня 2026 року ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини - залишено без розгляду.
Під час розгляду справи в суді, ОСОБА_2 та її представник адвокат Остапко М.І. позовні вимоги за зустрічним позовом визнали та не заперечували проти задоволення зустрічного позову. Додатково пояснили суду те, що враховуючи думку та бажання дитини, вони не заперечують проти того, щоб дитина проживала разом із батьком. 
Представник ОСОБА_4 - адвокат Кухаренко О.В. під час розгляд справи судом підтримала позовні вимоги з мотивів викладених у позовній заяві. 
Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи без участі представника та висновок про доцільність визначення місця проживання дитини разом із батьком. 
Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку.
Відповідно до вимог ст. 206 ЦПК України передбачено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Судом встановлено, що в період з 22.03.2008 по 22.07.2021 подружжя перебувало у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується рішенням Подільського районного суду м. Києва від 22.07.2021 у справі №758/5519/21. 
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Факт батьківства підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого 08 червня 2016 року Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис за №1137.
Відповідно до висновку про доцільність визначення місця проживання дитини від 25.11.2025 року, Оболонська районна в місті Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, рекомендує суду визначити місце проживання дитини, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком, ОСОБА_4 . 
Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 22 липня 2021 року, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було розірвано. 
Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва, мати разом з донькою, зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . 
ОСОБА_2 працює прибиральницею службових приміщень відділу обслуговування клієнтів центрального відділення ТОВ «Гріффін Сервіс», з 03 лютого 2025 року. Довідки про доходи не надано.
Батько, разом з донькою, проживає в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . 
Згідно акту обстеження умов проживання від 05 вересня 2025 року, складеного спеціалістами Служби, батьком для виховання та розвитку дитини створено належні умови. Під час обстеження батько повідомив, що донька проводить час з матір`ю відповідно до розпорядження щодо участі у вихованні дитини. 
ОСОБА_4 є директором та засновником ТОВ «КУЛИК І ПАРТНЕРИ», має заробіток відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, за період з І кварталу 2025 року по ІІІ квартал 2025 року.
Дитина отримує денний догляд та проходить навчання у Центрі Сім`ї «Альтернативний Західний Колегіум» за загальноосвітньою програмою з 01 вересня 2023 року. Атестується у приватній школі «Афіни» м. Києва згідно вимог Міністерства освіти та науки України. 
Відповідно до психоло-педагогічної характеристики дитини з навчального закладу, у навчанні та вихованні дитини участь приймає лише батько. Він відвідує школу, спілкується з вчителями та виконує їх рекомендації. Мати не цікавиться навчанням своєї доньки, в школі не з`являється. 
Батько надав дипломи, свідоцтва досягнень, щодо відвідування ОСОБА_5 школи та додаткових занять. Він займається лікуванням та обстеженнями дитини, про що свідчать додані документи, згідно яких дитина має діагноз: F80.1 - затримка мовленнєвого розвитку, ІІІ рівня, розлад експресивного мовлення. 
Згідно довідки, виданої ТОВ «МЕД-ХЕЛП» від 03 квітня 2025 року № 6163, ОСОБА_4 , ознак психіатричних та наркологічних захворювань немає. 
Відповідно до інформації Міського центру дитини служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), було проведено психологічне обстеження дитини, ОСОБА_7 , згідно якого дитина відкрита до спілкування та взаємодії з обома батьками, але під час спілкування зі спеціалістом, ОСОБА_5 озвучила своє бажання залишитися жити з батьком.
Згідно з ч. ч. 2, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.
Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які стосуються застосування ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР.
При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16.07.2015 року у справі «Мамчур проти України», рішення від 11.07.2017 року у справі «М. С. проти України»).
Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Частиною 1 ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.
Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.
Статтею 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.
Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Частинами 4-6 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Відповідно до ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.
Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.
Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.04.2022 року у справі № 359/6726/20 (провадження № 61-17922св21), зроблено висновок, що «відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватися, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Система правосуддя прислухається до дітей, серйозно ставиться до їх думок і гарантує, що інтереси дітей захищені. Належна увага повинна приділятися поглядам та думці дитини згідно з її віком і зрілістю. Закріплення вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Разом із тим згода дитини на проживання з одним із батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією».
Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо визначення місця проживання дитини.
У ході розгляду справи встановлено, що дитина проживає разом із батьком. 
Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність. Допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або неврахування кожного доказу (групи доказів).
Суд з врахуванням доказів, досліджених під час розгляду справи, та встановлених на їх підставі обставин надходить до висновку щодо визначення місця проживання дитини разом із батьком.
У зв`язку з наведеним суд дійшов висновку, що з урахуванням віку дитини, її психологічного стану та особливостей фізичного розвитку, права на гармонійний розвиток і належне виховання, а також необхідності забезпечення балансу між найкращими інтересами дитини, правами батьків на її виховання та їхнім обов`язком діяти в її інтересах, місце проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , слід визначити разом із батьком - ОСОБА_4 , оскільки саме таке вирішення спору найбільшою мірою відповідатиме найкращим інтересам дитини та забезпечить належні умови для її фізичного, психічного й емоційного розвитку.
При цьому суд, враховуючи правову позицію Верховного Суду, сформульовану в Постанові від 23.03.2023 року у справі № 759/4616/19-ц (провадження № 61-8244св22), вважає за необхідно зазначити, що здебільшого потреба у втручанні держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо визначення місце проживання дітей або участі одного з батьків у їх вихованні зумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанні віднайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах дітей.
Правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостроемоційними і мінливими стосунками між батьками, отже, остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки.
Крім того, з урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб батьки не позбавлені права в майбутньому змінити як добровільно, так і в судовому порядку встановлений судовим рішенням у цій справі порядок почергового проживання за графіком дитини з кожним з батьків.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).
Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.
Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2, 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.
Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з батьком не суперечитиме її інтересам, враховуючи ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, бажання дитини проживати разом із батьком, вік дитини, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог ОСОБА_4 та визначення місця проживання дитини разом з батьком.
Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з батьком не суперечитиме її інтересам, враховуючи ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дитини, суд, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, встановивши обставини справи, надходить до висновку про те, що позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини разом з батьком підлягає задоволенню.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10.02.2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58).
Питання судових витрат слід вирішити відповідно до ст. 141 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 200, 258-259, 267, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Позов  ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини разом з батьком - задовольнити.
Визначити місце проживання малолітньої дитини, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із батьком ОСОБА_4 .
Стягнути з ОСОБА_2  на користь ОСОБА_4 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя:        І.А. Усатова