Справа № 686/7210/26
Провадження № 2/686/6133/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 липня 2026 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області 
у складі: головуючої судді – Хараджі Н.В., 
при секретарі судових засідань – Козуляк І.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хмельницькому цивільну справу за позовом ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позову зазначено, що 17.10.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено Договір позики № 72866991. Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора.
Позикодавець на виконання Договору позики № 72866991 від 17.10.2022, передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 8 000,00 грн. шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача.
Враховуючи умови договору позики № 72866991 від 17.10.2022, та здійснені відповідачем платежі в рахунок погашення заборгованості за договором позики, які складають 992,00 грн., заборгованість останнього за договором позики складає 29 008,00 грн., зокрема: 8 000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 21 008,00 грн. сума заборгованості за відсотками.
05.01.2023 ТОВ «1БАНК» та ТОВ «Сіроко Фінанс» уклали договір факторингу № 031-050123 за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики № 72866991 від 17.10.2022.
05.12.2025 ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «Деал Фінанс Груп» уклали Договір факторингу № 05/12/25-01 за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором кредиту № 72866991 від 17.10.2022.
Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «Деал Фінанс Груп», що змусило позивача звернутися до суду із вказаним позовом, яким він просив суд стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 29 008,00 грн., витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 662,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 500,00 грн.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.03.2026 року головуючим суддею визначено суддю Хараджу Н.В.
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12.03.2026 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін та задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.

22 квітня 2026 року до суду від представника відповідача Кірюшина Артема Андрійовича надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що у провадженні Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області перебуває цивільна справа № 686/7210/26 за позовом ТОВ «Деал Фінанс Груп» до ОСОБА_1 .
Користуючись своїм правом наданим ст. 178 ЦПК України сторона Відповідача подає цей відзив із запереченнями проти позовних вимог, які полягають у наступному. 
У позовній заяві Позивач стверджує, що 17.10.2022 між Відповідачем та ТОВ «1 БАНК» укладено Кредитний договір № 72866991 (надалі – Кредитний договір). 
У подальшому право вимоги за Кредитним договором на підставі Договорів факторингу перейшло до Позивача.
Позивач вважає, що станом на день подання позовної заяви, загальна сума заборгованості Відповідача за Кредитним договором складає 29008,00 грн., з яких: 8000 грн. – заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 21008 грн. – заборгованість за нарахованими процентами.
Відсутність належного розрахунку заборгованості за кредитним правочином.
Представник відповідача зазначає, що розрахунок заборгованості, який додано до позовної заяви неможна вважати належним та допустимим оскільки останній не відповідають положенням Кредитного договору.
Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18.
Згідно п. 2.2 Кредитного договору строк позики (строк дії договору) становить 30 днів. Отже датою повернення позики є 06.11.2022. З матеріалів справи слідує, що Відповідач жодних коштів на погашення своїх боргових зобов`язань за Кредитним договором не вносив. В свою чергу Позивач не надав суду доказів пролонгації договору.
За таких обставин, у суду є підстави дійти до висновку, що продовження строку кредитування за Кердитним договором не відбулося.       Окрім того, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею). Після спливу такого строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право позикодавця нараховувати проценти за позикою припиняється. Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання) забезпечує частина друга статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий правовий висновок Верховний Суд зробив у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 4-10цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18). Підстав для відступу від вказаних правових висновків не вбачає також Велика Палата Верховного Суду від 18.01.2022 у справі №910/17048/17.           З вимогами про стягнення грошових коштів на підставі статті 625 ЦК України Позивач не звертався.          Оскільки після спливу визначеного договором позики строку кредитування право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється, з огляду на положення ст. 1048, 1049, 1050 Цивільного кодексу України, про що зазначено вище, а тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача процентів за кредитним договором за період після 06.11.2022 задоволенню не підлягають.      Відповідно до вимог ст. ст. 4, 6 ЦК України, основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.   Отже доводи позивача щодо обґрунтованості нарахування процентів за Кредитним договором після настання терміну повернення кредиту не підлягають задоволенню, оскільки вказані умови договору суперечать положенням ст. ст. 1048, 1050 ЦК України та висновкам, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 ( провадження №14-10цс18).     За таких обставин, враховуючи узгоджений сторонами строк кредитування 20 днів, а також враховуючи відсутність належних та допустимих доказів щодо пролонгації строку дії кредитного договору, позовні вимоги про стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами поза межами строку дії кредитного договору задоволенню не підлягають в сума відсотків, яка підлягає до стягнення має складати 2000 грн.             Щодо посилань Відповідача на положення п. 6.5. Правил слід наголосити на тому, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані фінансовою установою Правила надання грошових коштів у позику були надані при укладенні Кредитного договору Відповідача та який ознайомився і погодився з ними, підписуючи договір позики, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо пролонгації договору.    Надані Позивачем Правила надання грошових коштів у позику, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в договорі, який безпосередньо підписаний відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому правил приєднання як другої сторони до запропонованого договору.          Тому, відсутні підстави вважати, що сторони не обумовили у письмовому вигляді умови пролонгації по кредиту.        Аналогічні висновки викладено Хмельницьким апеляційним судом у постановах від 13.01.2026 у справі № 672/500/25, від 22.05.2025 у справі № 686/134/25, від 24.02.2026 у справі № 677/1431/25, від 01.05.2023 у справі № 686/27114/22, від 26.06.2025 у справі № 686/1603/25, від 13.07.2023 у справі № 682/2479/22, від 06.08.2025 у справі № 684/127/25, від 27.01.2025 у справі № 687/703/25, від 23.07.2025 у справі № 683/624/25, від 13.01.2026 у справі № 672/500/25, від 25.09.2025 у справі № 686/6207/25, від 18.01.2023 у справі № 676/4316/22, від 22.09.2025 у справі № 686/34267/24.      Щодо застосування пільг, визначених ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»     За положеннями ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»:       «Військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам(чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються»           Згідно довідки від 20.10.2025 № 4062 капітан ОСОБА_1 проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 по мобілізації.     Водночас згідно витягу з наказу від 07.11.2022 № 327 ОСОБА_1 зараховано в списки особового складу.          Таким чином, Відповідач є військовослужбовцем, який проходить військову службу по мобілізації з 07.11.2022, а тому на нього розповсюджуються пільги визначені ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а тому відсотки за користування кредитними коштами з нього стягнуті бути не можуть.           Заперечення щодо стягнення витрат на правову допомогу   Відповідач не погоджується із заявленим розміром витрат на правову допомогу, спираючись на наступне.          Позивач звернувся до адвоката у зв`язку із чим поніс витрати на правову професійну допомогу у розмірі 4500 грн.       Відповідач, ознайомившись із позовною заявою вважає, що сума витрат на професійну правничу допомогу значно завищена та не відповідає складності справи. Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Стала судова практика визначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Враховуючи справу незначної складності, Відповідач вважає неспівмірними та нерозумними судові витрати у розмірі 4500 гривень та такими, що були фактичними та неминучими.            При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/ Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).        У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.     Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.  Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.  У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.        Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару успіху, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).    Відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.           З огляду на зазначене положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи. Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19.  Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).      Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).            Предмет позову у справі не є складним, не потребує вивчення великого обсягу нормативно-правових актів, складення великої кількості процесуальних документів, витрачання значного часу на вивчення обставин справи.     Отже, при зверненні за відшкодуванням варто пам`ятати, що при оцінці наданого стороною розміру гонорару адвоката, суд застосовує ряд критеріїв (дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційності, співмірність) та факти на підтвердження таких критерії (складність справи, значення справи для сторін, фінансовий стан сторін, ринкові ціни адвокатських послуг і т.п.)      У постанові Верховного Суду від 13.02.2019 р. у справі №756/2114/17, «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір — обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.           Слід звернути увагу суду на те, що дана справа є справою про стягнення заборгованості за кредитним договором. Враховуючи, те що відкритих джерелах наявна велика кількість судових рішень даної категорії Відповідач вважає неспівмірними та нерозумними витрати на правову допомогу у розмірі 4500 гривень та такими, що були фактичними та неминучими.
Враховуючи вищевикладене, вважають, що загальна сума витрат на адвокатські послуги явно виходить за розумні межі визначення гонорару.     Очікувані судові витрати Відповідача        У зв`язку із розглядом справи Відповідач очікує понести витрати в розмірі 6500 грн, що складаються із витрат на професійну правничу допомогу.    Щодо стягнення судових витрат       Нормами частини першої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України (надалі – ЦПК України) судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.          Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.      Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Між ОСОБА_1 (Замовник) та Адвокатським бюро «Артема Кірюшина» (Виконавець) 17.03.2026 укладено договір про надання правової допомоги (надалі – Договір), копія якого додається.      Згідно п. 2.1. Договору Виконавець бере на себе правове та процесуальне представництво Замовника в частині представлення його інтересів як Відповідача у цивільній справі № 686/7210/26, в органах та у осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів шляхом надання юридичних консультацій, підготовки відповідних процесуальних документів, зокрема, відзивів на позовні заяви, заяв і клопотань та інших процесуальних документів, їх підписання, подання до судів, участі у судових засіданнях тощо. Одночасно, згідно п. 3.2.3 Договору Замовник своєчасно, у встановлені цим Договором строки, зобов`язаний оплачувати вартість наданих послуг та додаткових витрат, понесених Адвокатським бюро «Артема Кірюшина» у зв`язку з відрядженням Виконавця, з компенсацією витрат на державне мито, нотаріальні послуги, реєстраційні збори, судовий збір та інші платежі, що не включаються в предмет Договору. 17 березня 2026 року Позивачем та Адвокатським бюро «Артема Кірюшина» складено акт виконаних робіт по Договору, у якому викладений детальний перелік дій, пов`язаних із виконанням доручення Позивача, саме правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, яка складалась з усної консультації та підготовки позовної заяви. Копію акту додано до позовної заяви. Відповідно до вказаного акту загальна вартість послуг з надання професійної правової допомоги станом на 17.03.2025 складає 6500, 00 грн. При цьому претензій щодо виконання умов Договору Відповідач та його Представник один до одного не мають. Згідно п. 5.2. Договору оплата за договором здійснюється Замовником у готівковій формі, на підставі актів приймання-передачі виконаних робіт, окремих кошторисів або рахунків, у відповідності до виконаних видів юридичних послуг або запланованих витрат, пов`язаних з виконанням цього Договору. Того ж числа, а саме 17.03.2026 Відповідачем на користь Адвокатського бюро «Артема Кірюшина» було сплачено гонорар у сумі 6500 грн, що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордеру від 17.03.2026 № 41. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При цьому нормами Цивільного процесуального кодексу України не визначено конкретної форми документу, що надається до суду для підтвердження здійснення оплати витрат на оплату послуг адвоката Наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, а останній може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. Аналогічний правовий висновок наведено у постанові Касаційного адміністративного суду від 16.04.2020 у справі № 727/4597/19. На даний час справи не закінчено у зв`язку із чим строк для подання доказів на підтвердження понесених судових витрат не є пропущеним.     Ураховуючи те, що судові витрати Позивача пов`язані із наданням професійної правової допомоги у справі доведені належним чином копією Договору, актом виконаних робіт по Договору, квитанцією до прибуткового касового ордеру у суду є усі підстави для стягнення судових витрат, пов`язаних із наданням професійної правової допомоги у справі № 686/7210/26 понесених Позивачем у сумі 6500, 00 грн.     У відзиві на позовну заяву представник відповідача просить задовольнити позов частково, а саме стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором лише в частині основної суми боргу в розмірі 8 000,00 грн. та судові витрати стягнути з позивача. 27 квітня 2026 року до суду від представника позивача Ткаченко Юлії Олегівни надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» за допомогою системи «Електронний суд» отримало відзив представника відповідача на позовну заяву. Ознайомившись із його змістом, представник позивача вважає, що викладені у відзиві доводи не заслуговують на увагу та є необґрунтованими, у зв`язку з чим просить суд їх відхилити з підстав, наведених у відповіді на відзив.   Щодо нарахування процентів за договором позики №72866991 від 17.10.2022 року: Відповідно до п. 5.3. договору позики №72866991, позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі.       Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст.641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок та умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.  Згідно із п. 6.5 Правил, у редакції, що діяла на час укладення договору позики, передбачено, що у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування. (Правила про надання грошових коштів у позику від 16.09.2022 (повернення позики в кінці строку) – містяться в матеріалах справи).
Таким чином, у договорі позики встановлено строк позики 20 днів, однак у самому договорі позики наявні умови щодо пролонгації або автопролонгації строку користування позикою. Умовами, які передбачені у Правилах, строк пролонгації обмежено 90 календарними днями.           З наведеного алгоритму укладання договору позики вбачається, що без ознайомлення/погодження з Умовами договору позики та Правилами надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики) подальше укладення електронного договору позики на сайті є неможливим. Таким чином, підписанням договору позики позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20 (провадження № 61- 18967св20), які, відповідно до вимог частини четвертої статі 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.  Водночас, зобов`язання невиконане боржником перед кредитором у повному обсязі протягом строку дії договору, продовжує своє існування до його повного і належного виконання або ж припинення в регламентований договором спосіб. Закінчення строку дії договору не є підставою для відхилення від узгоджених в угоді умов, на яких має бути досягнута мета правовідношення.         Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у справі №911/94/23 від 14.02.2024 року. (див. п.61).       Окрім того, Верховним Судом у справі №910/9072/17 від 26.06.2018 року зроблено висновок про те, що закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки згідно з вимогами ст. 599 ЦК України такою підставою є виконання, проведене належним чином.      Отже, доводи представника Відповідача, щодо безпідставного нарахування заборгованості за процентами – є передчасними, оскільки таке нарахування здійснювалось у відповідності до умов договору та додатків до них/правил, й саме через неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань. Більш того, позивач просить стягнути суму заборгованості за договорами позики лише до моменту відступлення права вимоги первісними кредиторами, інших нарахувань позивачем не заявлялось, зокрема процентна ставка за понадстрокове користування позикою – 2.7 % за кожен день, яка передбачена договором позики, погодженими        Відповідачем та регламентована правилами надання грошових коштів у позику – не нараховано, оскільки зазначена процента ставка значно фінансово навантажить Відповідача.            Щодо судової практики АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» в частині ознайомлення сторони з правилами кредитування:          Вважають посилання представника Відповідача, на правові висновки викладені у постановах Великої палати Верховного суду та Верховного суду України – помилковими, оскільки зміст цих правовідносин(права й обов`язки сторін спору) та спільні риси між спірними правовідносинами є відмінними та не тотожними із даною справою.  Представник Відповідача посилається на судову практику, що випливає з кредитних правовідносин за договорами, які укладені ПАТ «Приват Банк» з фізичними особами, зокрема в частині ознайомлення позичальниками з правилами в тій редакції, яка надається суду для огляду. Проте зазначені обставини є відмінними від обставин даної справи, оскільки у даній справі: Договір позики укладений в порядку З.У. «Про електронну комерцію», який передбачає ознайомлення позичальника з правилами «надання грошових коштів у позики» в електронному вигляді шляхом розміщення відповідних правил на сайті Позикодавця та як у даному випадку на сайті та в ІТС (інформаційна-телекомунікаційна система) під час погодження з Офертою (укладання договору).[Метода укладання договору]; Договір з ПАТ «Приват Банк» був укладений у традиційній письмовій формі на відміно від даного виду правочину в якому воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі; Пролонгація/автопролонгація передбачена договором позики п. 5.3. Договору [договір не може бути технічно укладеним без ознайомлення Відповідача з правилами), а тому Відповідач був ознайомлений з правилами надання позики (чинними на день укладання договору]; На інтернет ресурсі позикодавця в розділі «Архівна інформація» (https://mycredit.ua/ua/archived_info/) містяться всі правила надання позики за весь час діяльності компанії, пункт з яким не погоджується представник Відповідача (передбачена умовами договору пролонгація на 90 діб) міститься в правилах за період з 2018 рік по сьогоднішній день.[у ПАТ «Приват банк» частина правил містила інформацію про строки збільшені строки позовної давності, частина ні]       Таким чином, метод укладання договору у даній справі є відміним від справи у ПАТ «Приват Банк» (укладання в паперовій формі) так як, останній надавав Клієнту/Позичальнику правила на ознайомлення в паперовій формі тому суд у зазначеній судовій практиці не зміг встановити з якою конкретно редакцією правил в паперовій формі був ознайомлений Відповідач, тоді як у даному випадку Відповідач мав можливість ознайомитись з правилами на сайті за посиланням в договорі, в ІТС Позикодавця та до акцепту оферти в якій також містились правила одноразовим ідентифікатором.  Щодо пільг військовослужбовцям та членам їх сімей:      Відповідно до п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні захоів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.    Статтю 14 цього Закону було доповнено пунктом 15 відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року №1275-VІІ. Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону №1275-VІІ передбачено поширення дії, зокрема, підпункту 3 пункту 4 розділу І цього Закону на військовослужбовців із початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.           Верховний Суд у постанові від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) виклав висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». У цій постанові Верховний Суд зазначив, що Національний банк України листом від 02 вересня 2014 року № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142.
Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною.         З копії документів які долучено представником Відповідача, не можливо встановити період проходження військової служби, зокрема в період нарахування процентів.            Таким чином, проценти за користування кредитом/позикою не нараховуються на час проходження військової служби, проте Відповідачем/представником Відповідача не долучено до матеріалів цивільної справи доказів, які підтверджують проходження військової служби в період з 17.10.2022 по 04.02.2023 року (період нарахування процентів за договором позики №72866991) – не долучено, а отже на думку позивача доводи представника відповідача враховуючи документи надані на даному етапі – не заслуговують до уваги.          Щодо витрат Відповідача на правничу допомогу: Верховний Суд у постанові від 22.05.2024 у справі № 205/5969/15-ц вказав, що при визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зроблено висновок, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. Отже, суд може обмежити заявлений до відшкодування розмір витрат на правничу допомогу з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи з власної ініціативи. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17.04.2024 у справі № 756/6927/20, від 04.04.2024 у справі № 701/804/21, від 10.04.2024 року у справі № 530/259/21, від 10.04.2024 у справі № 367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони. Як вбачається з відзиву на позовну заяву, Відповідач планує понести витрати на правничу допомогу в розмірі 6 500,00 грн., проте на думку позивача зазначені вище витрати у малозначній справі є значно завищеним, оскільки не потребують значної витрати часу. Також звертаємо увагу, що витрати Відповідача на правничу допомогу у розмірі 6 500,00 грн. перевищують витрати позивача у 144.44%, (6 500,00/4 500 = 144.44%), хоча на думку позивача складання відзиву на позовну заяву та усна консультація Відповідача займає значно менше часу чим аналіз документів та складання позовної заяви представником Позивача. Також, представником Відповідача не надано жодної платіжної інструкції про сплату гонорару від Відповідача на користь представника Відповідача, а тому дана сума відшкодування витрат на професійну правничу допомогу – не підлягає задоволенню.
Щодо витрат Позивача на правничу допомогу: Вважають, що Позивачем у повному обсязі доведено витрати на правничу допомогу, адже до позовної заяви було додано належні та допустимі докази понесення таких витрат, зокрема договір про надання правничої допомоги, документи, що підтверджують обсяг та характер наданих послуг, а також платіжні документи, які свідчать про фактичну сплату відповідної грошової суми. Зазначені докази відповідають вимогам ЦПК України, підтверджують реальність, обґрунтованість та співмірність витрат на правничу допомогу. Крім того, розмір витрат на правничу допомогу є розумним з урахуванням складності справи, обсягу підготовлених процесуальних документів, витраченого часу та значення справи для Позивача. Відповідачем не надано жодних належних і допустимих доказів, які б спростовували понесення вказаних витрат або свідчили про їх надмірність, у зв`язку з чим підстави для зменшення розміру заявлених витрат відсутні. За таких обставин витрати Позивача на правничу допомогу підлягають стягненню з Відповідача у повному обсязі.    Щодо доказів наданих представником Відповідача: Слід зазначити, що Відповідач/представник Відповідача – доказів на підтвердження або спростування позовних вимог позивача до відзиву долучено не було (контр розрахунок, тощо..), а тому відзив ґрунтується на припущеннях та зводиться до незгоди з доказами Позивача та їх оцінки, тоді як оцінка доказів є виключною компетенцією суду. (ст. 89 ЦПК України).  З огляду на викладене представник позивача просить суд позовні вимоги ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» задовольнити в повному обсязі, а у задоволенні заяви відповідача про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу — відмовити.
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04.05.2026 витребувано від АТ «Універсал Банк» інформацію щодо належності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) карткового рахунку № НОМЕР_3 , а також виписку за картковим рахунком № НОМЕР_3 , відкритим на ім`я ОСОБА_1 , за період з 17.10.2022 по 20.10.2022.
14.07.2026 року судом отримано від АТ «Універсал Банк». інформацію, витребувану ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04.05.2026 року.
В судове засідання представник позивача не з`явився, в позові просить розгляд справи проводити у його відсутності, в разі неявки в судове засідання відповідача ухвалити заочне рішення.
Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися. У відзиві на позовну заяву представник відповідача просив розглянути справу за відсутності сторони відповідача.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки представник позивача та відповідач не з`явилися до зали судового засідання.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що 17.10.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 безпечне агенство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено в електронній формі договір позики № 72866991, який підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора «E70jePJut5».
Відповідно до п.2.1 - 2.3 Договору визначені основні умови договору: сума кредиту – 8000,00 грн., строк позики - 20 днів, процентна ставка 2,5% в день, яка діє протягом строку договору, орієнтовна загальна вартість позики 10000,00 грн.
Згідно з п.3 Договору, позикодавець надає позичальнику детальний перелік складових загальної вартості кредиту в разі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за формою, наведеною у таблиці обчислення загальної вартості кредиту споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що зазначена у додатку №1 до Договору, який є його невід`ємною частиною.
Факт надання коштів за вищевказаним договором позики підтверджується платіжною інструкцією від 17.10.2022, відповідно до якої ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» 17.10.2022 перерахувало ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 8 000,00 грн. на платіжну картку № НОМЕР_3 .
Згідно з відповіддю АТ «Універсал Банк» від 14.07.2026, наданою на виконання ухвали суду від 04.05.2026, встановлено, що платіжну картку № НОМЕР_4 емітовано на ім`я ОСОБА_1 . На зазначену картку 17.10.2022 було здійснено переказ грошових коштів у сумі 8 000,00 грн.
Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).
Статтями 1054 та 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі, за яким за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію`визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію».
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію`визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
05 січня 2023 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Сіроко Фінанс» укладено договір факторингу № 031-050123, згідно якого право вимоги до осіб, які були боржниками ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», перейшло до ТОВ «Сіроко Фінанс», в тому числі щодо боржника ОСОБА_1 
05.12.2025 між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «Деал фінанс груп» укладено договір факторингу № 05/12/25-01, відповідно до якого ТОВ «Сіроко Фінанс» передало (відступило) ТОВ «Деал фінанс груп» належні йому права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі прав вимог.
Відповідно до розрахунку заборгованості, заборгованість відповідача за кредитним договором становить 29 008,00 грн, з яких: 8 000,00 грн – заборгованість за основною сумою кредиту, 21 008,00 грн – заборгованість за нарахованими процентами.
Згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб),а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Частиною 1 ст. 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» зазначає, що свої зобов`язання за кредитним договором № 72866991 первісний кредитор – ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» – виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість користуватися кредитними коштами на умовах, визначених зазначеним договором. Водночас відповідач належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі, зазначеному в позовній заяві.
Доказів оплати вищевказаної заборгованості за договором про споживчий кредит № 72866991 відповідачем суду не надано.
За приписами ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд звертає увагу на те, що відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Щодо заперечень відповідача стосовно нарахування процентів.
Доводи представника відповідача про те, що проценти можуть бути нараховані виключно в межах первісного строку кредитування, а після його спливу кредитодавець втрачає право на їх нарахування, суд вважає необґрунтованими з таких підстав.
Судом встановлено, що між сторонами 17.10.2022 року укладено договір позики №72866991 в електронній формі відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію», який підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором.
Пунктом 5.3 договору відповідач підтвердив, що до його укладення ознайомився із Правилами надання грошових коштів у позику, розміщеними на офіційному веб-сайті кредитодавця, зрозумів їх зміст та погодився, зокрема, із процедурою пролонгації та автопролонгації договору.
Матеріалами справи підтверджено, що на момент укладення договору діяла редакція Правил від 16.09.2022 року, відповідно до пункту 6.5 яких у разі неповернення позики у визначений договором строк кредитодавець мав право нараховувати проценти за понадстрокове користування позикою у розмірі, визначеному договором, але не більше ніж за 90 календарних днів.
Посилання представника відповідача на те, що Правила не можуть вважатися складовою договору, суд відхиляє.
Із змісту договору вбачається, що сторони прямо погодили застосування зазначених Правил, а відповідач власним електронним підписом підтвердив факт ознайомлення з ними до моменту укладення договору. Особливості укладення електронного договору, передбачені Законом України «Про електронну комерцію», допускають включення до змісту договору умов, розміщених у мережі Інтернет, за умови підтвердження ознайомлення з ними позичальником.
Верховний Суд у постановах від 12.01.2021 у справі №524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі №234/7159/20 дійшов висновку, що у разі укладення електронного договору із підтвердженням позичальником ознайомлення з правилами кредитування такі правила є складовою частиною договору та підлягають застосуванню.
Тому твердження відповідача про відсутність погодження умов щодо пролонгації та нарахування процентів після спливу первісного строку договору не відповідають змісту укладеного сторонами договору та дослідженим судом доказам.
Також суд не приймає посилання представника відповідача на правові висновки Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 та інших справах.
Обставини зазначених справ істотно відрізняються від спірних правовідносин, оскільки вони стосувалися інших видів кредитних договорів та інших умов їх укладення, тоді як у даній справі сторони уклали електронний договір, який містить пряму умову про ознайомлення із Правилами та погодження механізму пролонгації і понадстрокового користування кредитом.
Крім того, позивачем не заявлено вимог про стягнення процентів за необмежений період після закінчення строку дії договору.
Як убачається із наданого розрахунку, проценти були нараховані лише за період, передбачений умовами договору та Правилами, тобто в межах встановленого сторонами строку понадстрокового користування кредитом, а не до моменту звернення до суду.
Таким чином, суд дійшов висновку, що нарахування процентів здійснювалося відповідно до умов договору та чинного законодавства.
Щодо доводів про відсутність належного розрахунку заборгованості
Посилання відповідача на неналежність поданого розрахунку заборгованості суд також відхиляє.
До матеріалів справи долучено детальний розрахунок заборгованості, який містить інформацію щодо суми основного боргу, періоду нарахування процентів, розміру процентної ставки, здійснених відповідачем платежів та остаточного залишку заборгованості.
Відповідачем не подано власного контррозрахунку, не наведено арифметичних помилок у розрахунку позивача та не надано доказів здійснення інших платежів, які могли б вплинути на визначений розмір заборгованості.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України саме сторона, яка заперечує проти позову, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень.
Саме лише посилання на незгоду із розрахунком без подання належних доказів не може бути підставою для його відхилення.
Щодо застосування пільг, передбачених частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»
Представник відповідача посилається на те, що відповідач проходить військову службу за мобілізацією, а тому проценти не підлягають нарахуванню.
Разом із тим суд зазначає, що відповідно до частини 15 статті 14 зазначеного Закону проценти не нараховуються саме на час проходження військової служби.
Матеріали справи містять довідку військової частини та витяг із наказу про зарахування відповідача до списків особового складу з 07.11.2022 року.
Разом із тим позивач здійснив нарахування процентів за період, який розпочався з моменту укладення договору, а відповідач не надав належних доказів проходження військової служби саме з моменту укладення договору або протягом усього періоду, за який позивачем здійснено нарахування процентів.
Крім того, відповідачем не надано доказів звернення до первісного кредитора із документами, які підтверджують виникнення права на зазначену пільгу, що також підлягає врахуванню судом при оцінці обґрунтованості відповідних заперечень.
За таких обставин підстав для повного звільнення відповідача від сплати процентів суд не вбачає.
З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики № 72866991 від 17.10.2022 в сумі 29 008,00 грн., з яких 8 000,00 грн. за тілом кредиту, 21 008.00 грн. за відсотками, оскільки вказана заборгованість підтверджена належними та допустимими доказами.
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем заявлено до стягнення витрати, понесені на сплату судового збору та витрати на професійну правничу допомогу адвоката.
Стороною позивача подано докази на підтвердження обсягу наданих правничих послуг, виконаних робіт та їх вартості.
Представник відповідача заперечував щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на їх необґрунтованість та неспівмірність із фактичним обсягом наданих адвокатом послуг. Зазначав, що справа не є складною, розглядалася переважно на підставі письмових доказів, а позивачем не доведено необхідність понесення витрат у заявленому розмірі.
Оцінивши доводи сторін та надані докази, суд приходить до висновку, що заперечення представника відповідача не є обґрунтованими з огляду на наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для вирішення питання про розподіл таких витрат суд враховує їх фактичність, необхідність та співмірність із складністю справи, обсягом виконаних робіт та витраченим адвокатом часом.
Враховуючи задоволення позовних вимог позивача, у порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, судовий збір у сумі 2 662,40 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача.
Враховуючи надані позивачем докази понесення витрат на професійну правничу допомогу, обсяг виконаних представником робіт та результат розгляду справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 4 500,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 204, 207, 509, 526, 527, 530, 625, 628, 629, 1048, 1054, 1055, 1077, 1080, 1082 ЦК України, ст. ст. 11, 12 Закону «Про електронну комерцію», ст. 12-13, 76 - 81, 83, 89, 141, 258-259, 265, 268, 280-282, 284, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:
Позов задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» суму заборгованості за договором позики № 72866991 в розмірі 29 008,00 грн., з яких: 8 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 21 008,00 грн. - сума заборгованості за відсотками.
Стягнути з  ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» судовий збір у розмірі 2 662,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 500,00 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Дата виготовлення повного тексту рішення суду 31.07.2026 року.

Суддя Хмельницького
міськрайонного суду Н.В. Хараджа