ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
просп. Науки, 5, м. Харків, 61612, телефон/факс (057)702 10 79, inbox@lg.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2026 року м. Харків Справа № 913/52/26
Провадження № 3/913/52/26

Господарський суд Луганської області у складі судді Секірського А.В., за участю секретаря судового засідання Богуславської Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи за позовом 
виконувача обов`язків керівника Луганської обласної прокуратури, м. Сіверськодонецьк Луганської області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах:
1.Чмирівської сільської військової адміністрації Старобільського району Луганської області, село Чмирівка Старобільського району Луганської області
2.Північно-східного офісу Держаудислужби, м. Харків Харківської області
до 1.Товариства з обмеженою відповідальністю «Алфі Світ Лайф 22», м. Одеса Одеської області
2.Відділу освіти, культури, молоді та спорту виконавчого комітету Чмирівської сільської ради Старобільського району Луганської області, село Чмирівка Старобільського району Луганської області
про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 71 273 грн 00 коп.

в присутності представників учасників справи:
від органу прокуратури – Полякова С.О. – прокурор відділу Харківської обласної прокуратури, посвідчення від 01.03.2023 № 072827;
від позивачів – представники не прибули;
від відповідачів – представники не прибули.

в с т а н о в и в:

Виконувач обов`язків керівника Луганської обласної прокуратури 22.04.2026 через підсистему «Електронний суд» звернувся до Господарського суду Луганської області з позовною заявою в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах – Чмирівської сільської військової адміністрації Старобільського району Луганської області та Північно-східного офісу Держаудитслужби до Товариства з обмеженою відповідальністю «Алфі Світ Лайф 22» та Відділу освіти, культури, молоді та спорту виконавчого комітету Чмирівської сільської ради Старобільського району Луганської області про:
- визнання недійсними додаткових угод від 02.03.2021 № 1, від 23.04.2021 № 2, від 13.10.2021 № 3 до договору на закупівлю від 21.01.2021 № 1, укладеного між Відділом освіти, культури, молоді та спорту виконавчого комітету Чмирівської сільської ради Старобільського району Луганської області та Товариством з обмеженою відповідальністю «Алфі Світ Лайф 22» (попередня назва – Товариство з обмеженою відповідальністю «Крейн Енерджі»);
- стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Алфі Світ Лайф 22» на користь держави в особі Чмирівської сільської військової адміністрації Старобільського району Луганської області грошових кошти в сумі 71 273 грн 00 коп. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за результатами проведених відкритих торгів 21.01.2021 між Відділом освіти, культури, молоді та спорту виконавчого комітету Чмирівської сільської ради Старобільського району Луганської області та Товариством з обмеженою відповідальністю «Крейн Енерджі», яке змінило найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю «Алфі Світ Лайф 22», укладено договір на закупівлю нафти та дистилятів № 1, до якого було укладено додаткові угоди, якими змінювалася ціна за одиницю товару, зокрема, від 02.03.2021 № 1, від 23.04.2021 № 3, від 13.10.2021 № 3, які на думку прокурора, укладено з порушенням приписів п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», а саме, необґрунтовано збільшено ціну товару за відсутності документального підтвердження коливання ціни цього товару на ринку, що є підставою для визнання вказаних додаткових угод недійсними.
Крім того, в результаті укладення оспорюваних додаткових угод з порушенням вимог законодавства збільшено ціну на бензин та дизельне паливо, у зв`язку з чим з бюджету безпідставно сплачено Товариству з обмеженою відповідальністю «Алфі Світ Лайф 22» грошові кошти в сумі 71 273 грн 00 коп., які підлягають стягненню на користь держави в особі Чмирівської сільської військової адміністрації Старобільського району Луганської області відповідно до ч. 1 ст. 670 ЦК України.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.04.2026 позовну заяву передано на розгляд судді Секірському А.В. 
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 28.04.2026 підтверджені підстави представництва виконувачем обов`язків керівника Луганської обласної прокуратури інтересів держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах – Чмирівської сільської військової адміністрації Старобільського району Луганської області та Північно-східного офісу Держаудислужби за заявленими позовними вимогами; прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 913/52/26; справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження; повідомлено учасників справи про призначення справи до розгляду в підготовчому провадженні на 19.05.2026 о 12 год. 10 хв.; зобов`язано прокурора невідкладно направити копію позовної заяви і доданих до неї документів відповідачу-1 на адресу: вул. Героїв оборони Одеси, будинок 90, м. Одеса, Одеська область, 65069 та відповідачу-2 на адресу: вул. Кавказька, будинок 2А, м. Рівне, Рівненська область, 33013, докази направлення надати суду; встановлено відповідачам строк для подання відзивів, а також запропоновано відповідачам невідкладно зареєструвати електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі).
30.04.2026 на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від заступника керівника Луганської обласної прокуратури надійшла заява від 30.04.2026 № 24-450вих-26 про долучення до матеріалів справи доказів направлення відповідачам копії позовної заяви і доданих до неї документів. 
08.05.2026 на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від позивача-2 – Північно-східного офісу Держаудитслужби надійшли додаткові пояснення від 08.05.2026 № б/н, в яких позивач-2 зазначив про неможливість проведення перевірки процедури закупівлі за № UA-2020-12-01-013152-b через відсутність у відповідача-2 доступу до оригіналів первинних документів фінансово-господарської діяльності, у зв`язку з тимчасовою окупацією Російською Федерацією території Луганської області.
Разом з тим, за результатами проведеної процедури закупівлі № UA-2020-12-02- 013152-b було укладено та виконано договір, звіт про виконання якого оприлюднено в електронній системі публічних закупівель «ProZorro» 30.01.2022, тому підстави для початку проведення моніторингу, зазначеної у позові закупівлі, передбачені ст. 8 Закону України «Про публічні закупівлі», а також для вжиття заходів цивільно-правового характеру, у Північно-східного офісу Держаудитслужби відсутні.
Також у поясненнях позивачем-2 заявлено клопотання про розгляд справи без участі представника Північно-східного офісу Держаудитслужби.
08.05.2026 на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від відповідача-2 – Відділу освіти, культури, молоді та спорту виконавчого комітету Чмирівської сільської ради Старобільського району Луганської області надійшов відзив від 08.05.2026 № б/н, в якому відповідач-2 зазначив, що оспорювані угоди укладалися в інший період бюджетного планування посадовими особами, які на даний час не здійснюють повноважень у відділі. Внаслідок тимчасової окупації території Чмирівської сільської територіальної громади Старобільського району Луганської області з 26.02.2022 та відсутності доступу до паперового архіву відділ, як відповідач, об`єктивно обмежений у можливості надати детальні пояснення щодо економічних передумов кожної конкретної угоди. Відділ, як розпорядник бюджетних коштів Чмирівської сільської територіальної громади Старобільського району Луганської області, діє в межах чинного законодавства та зацікавлений у забезпеченні законності й ефективного використання бюджетних ресурсів. Однак, відсутність доступу до первинних документів, здійснення закупівлі попереднім складом посадових осіб, унеможливлює надання однозначної оцінки правомірності (підтвердження чи спростування) зміни ціни у 2021 році.
Також у відзиві відповідачем-2 заявлено клопотання про розгляд справи без участі представника Відділу освіти, культури, молоді та спорту виконавчого комітету Чмирівської сільської ради Старобільського району Луганської області.
11.05.2026 на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від заступника керівника Луганської обласної прокуратури надійшла відповідь на відзив від 11.05.2026 № 24-558вих-26, в якій викладено обставини щодо укладення додаткових угод без належного документального підтвердження коливання цін на ринку та щодо нездійснення захисту позивачем-1.
11.05.2026 на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від позивача-1 – Чмирівської сільської військової адміністрації Старобільського району Луганської області надійшли додаткові пояснення від 11.05.2026 № б/н, в яких позивач-1 зазначив, що Чмирівська сільська військова адміністрація Старобільського району Луганської області не була суб`єктом правовідносин на момент підписання оспорюваних угод, оскільки утворена відповідно до Указу Президента України від 23.09.2022 № 665/2022 як тимчасовий орган для забезпечення оборони, громадського порядку та життєдіяльності в умовах воєнного стану та не є новоствореним або реорганізованим органом місцевого самоврядування і не є прямим правонаступником усіх архівних та облікових функцій тих органів, які діяли на цій території до 2022 року. Через окупацію території громади та відсутність доступу до документів, наразі неможливо встановити, якими саме ціновими довідками чи експертними висновками керувалися сторони під час підписання угод у 2021 році. 
Щодо нездійснення захисту інтересів держави позивач-1 посилається на те, що у зв`язку із тимчасовою окупацією території Чмирівської сільської територіальної громади Старобільського району Луганської області відсутній доступ до адміністративних будівель, архівних документів та інших матеріалів, що унеможливлює повне та об`єктивне з`ясування обставин укладення і виконання додаткових угод, а також для вжиття відповідних заходів реагування. Оскільки територія громади окупована з 26.02.2022, а Чмирівську сільську військову адміністрацію Старобільського району Луганської області утворено 23.09.2022, тому без доступу до документів та архіву позивач-1 був позбавлений можливості сформувати обґрунтовану позовну заяву.
Також у поясненнях позивачем-1 заявлено клопотання про розгляд справи без участі представника Чмирівської сільської військової адміністрації Старобільського району Луганської області.
У судовому засіданні 19.05.2026 брав участь представник органу прокуратури.
Представники позивачів правом на участь у судовому засіданні не скористалися, але заявили клопотання про розгляд справи без участі їх представників.
Відповідач-1 відзив не подав, правом на участь у судовому засіданні не скористався, хоча про дату, час і місце судового засідання був повідомлений шляхом надсилання копії ухвали про відкриття провадження у справі в паперовій формі рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: вул. Героїв оборони Одеси, будинок 90, м. Одеса, Одеська область, 65069. Проте на час розгляду справи 19.05.2026 інформація щодо одержання чи неодержання вказаної ухвали відповідачем-1 у суду відсутня.
Відповідач-2 правом на участь у судовому засіданні не скористався, але заявив клопотання про розгляд справи без участі його представника.
Ухвалою суду від 19.05.2026 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, повідомлено учасників справи про відкладення розгляду справи в підготовчому провадженні на 16.06.2026 о 12 год. 00 хв., встановлено учасникам справи строк для подання заяв по суті справи.
У судовому засіданні 16.06.2026 брав участь представник органу прокуратури.
Представники позивачів правом на участь у судовому засіданні не скористалися, але заявили клопотання про розгляд справи без участі їх представників.
Відповідач-1 відзив не подав, правом на участь у судовому засіданні не скористався, хоча про дату, час і місце судового засідання був повідомлений шляхом надсилання копії ухвали суду від 19.05.2026 в паперовій формі рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: вул. Героїв оборони Одеси, будинок 90, м. Одеса, Одеська область, 65069. Разом з тим, вказана ухвала 10.06.2026 повернулась до суду неврученою з відміткою відділення поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання». 
Відповідач-2 правом на участь у судовому засіданні не скористався, але заявив клопотання про розгляд справи без участі його представника.
Ухвалою суду від 16.06.2026 закрито підготовче провадження, повідомлено учасників справи про призначення справи до судового розгляду по суті на 07.07.2026 о 12 год. 30 хв.
У судовому засіданні 07.07.2026 брав участь представник органу прокуратури.
Представники позивачів правом на участь у судовому засіданні не скористалися, але заявили клопотання про розгляд справи без участі їх представників.
Відповідач-1 правом на участь у судовому засіданні не скористався, хоча про дату, час і місце судового засідання був повідомлений шляхом надсилання копії ухвали суду від 16.06.2026 в паперовій формі рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: вул. Героїв оборони Одеси, будинок 90, м. Одеса, Одеська область, 65069. 
Відповідач-2 правом на участь у судовому засіданні не скористався, але заявив клопотання про розгляд справи без участі його представника.
У судовому засіданні 07.07.2026 представник органу прокуратури виступив із вступним словом, суд з`ясував обставини справи, дослідив докази, а також представник органу прокуратури виступив із заключним словом.
Дослідивши матеріали справи, вислухавши представника органу прокуратури, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
15.12.2020 Відділом освіти, культури, молоді та спорту виконавчого комітету Чмирівської сільської ради Старобільського району Луганської області через електронну систему закупівель оприлюднено оголошення про проведення відкритих торгів на закупівлю товару за кодом ДК 021:2015:09130000-9 – Нафта і дистиляти (бензин А-92 та дизельне паливо) з очікуваною вартість 723 439 грн 00 коп. (ідентифікатор закупівлі: UA-2020-12-02-013152-b). Кінцевий строк подання тендерних пропозицій 23.12.2020 00:00.
Відповідно до реєстру отриманих тендерних пропозицій було подано дві тендерні пропозиція такими учасниками: 1) Товариством з обмеженою відповідальністю «Крейн Енерджі»; 2) Товариством з обмеженою відповідальністю «ТК Едельвейс».
Первинна тендерна пропозиція Товариства з обмеженою відповідальністю «Крейн Енерджі» становила 649 958 грн 40 коп., Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК Едельвейс» – 676 831 грн 68 коп. 
Остаточна тендерна пропозиція Товариства з обмеженою відповідальністю «Крейн Енерджі» становила 649 958 грн 40 коп., Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК Едельвейс» – 653 708 грн 16 коп. 
За результатами автоматичної оцінки електронною системою закупівель вказаних тендерних пропозицій, пропозиція Товариства з обмеженою відповідальністю «Крейн Енерджі» визнана найбільш економічно вигідною, що підтверджується протоколом розкриття тендерних пропозицій.
06.01.2021 в електронній системі публічних закупівель оприлюднено повідомлення про намір укласти договір з переможцем процедури закупівлі.
21.01.2021 між Відділом освіти, культури, молоді та спорту виконавчого комітету Чмирівської сільської ради Старобільського району Луганської області (далі за текстом – замовник, відповідач-2) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Крейн Енерджі», яке змінило найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю «Алфі Світ Лайф 22» (далі за текстом – постачальник, відповідач-1), укладено договір на закупівлю № 1 (далі за текстом – договір) з додатками № 1 (Специфікація на закупівлю товару) та № 2 (Перелік АЗС постачальника).
За змістом вказаного договору постачальник зобов`язався поставити у власність покупця товар бензин А-92 та дизельне паливо протягом 2021 року, кількість поставки бензину А-92 – 13140 літрів, дизельного палива – 12900 літрів за ціною 24 грн 96 коп. за 1 літр з ПДВ загальною вартістю 649 958 грн 40 коп.
Протягом 2021 року до договору вносилися зміни на підставі п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закіпівлі» та з урахуванням п. 1 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закіпівлі» щодо збільшення ціни за одиницю товару зі зміншенням обсягів закупівлі шляхом укладення таких додаткових угод:
- додатковою угодою від 02.03.2021 № 1 змінено умови з 02.03.2021 в частині збільшення ціни бензину А-92 та дизельного палива за 1 літр до 26 грн 76 коп. з ПДВ; ціна договору зменшилася з 649 958 грн 40 коп. до 649 507 грн 20 коп.;
- додатковою угодою від 23.04.2021 № 2 змінено умови з 23.04.2021 в частині збільшення ціни бензину А-92 за 1 літр до 27 грн 72 коп. з ПДВ та дизельного палива за 1 літр до 28 грн 20 коп. з ПДВ; ціна договору зменшилася з 649 507 грн 20 коп. до 649 437 грн 60 коп.;
- додатковою угодою від 13.10.2021 № 3 змінено умови з 13.10.2021 в частині збільшення ціни бензину А-92 за 1 літр до 29 грн 21 коп. з ПДВ та дизельного палива за 1 літр до 29 грн 14 коп. з ПДВ; ціна договору зменшилася з 649 437 грн 60 коп. до 649 097 грн 00 коп.
Як зазначає прокурор, внаслідок укладення вказаних додаткових угод підвищилася ціна за 1 літр бензину А-92 з 24 грн 96 коп. до 29 грн 21 коп. (17% від первинної ціни) та 1 літр дизельного палива з 24 грн 96 коп. до 29 грн 14 коп (17% від первинної ціни).
Відповідач-2 за отриманий за договором бензин А-92 та дизельне паливо здійснив оплату в загальній сумі 575 465 грн 00 коп.
Також прокурор зазначає, що при укладенні оспорюваних додаткових угод порушено приписи п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», а саме, необґрунтовано збільшено ціну бензину на 17% та дизельного палива на 17%, тобто з перевищенням максимального ліміту у 10%, а також за відсутності документального підтвердження коливання ціни цього товару на ринку, що є підставою для визнання додаткових угод недійсними на підставі ст. 215 ЦК України.
Крім того, відповідач-2 відповідно до ціни бензину А-92 та дизельного палива, зазначеної у договорі, повинен був сплатити за поставлений бензин А-92 у загальній кількості – 10000 літрів та дизельне паливо у загальній кількості – 10200 літрів грошові кошти у розмірі 504 192 грн 00 коп., натомість в результаті укладення додаткових угод з порушенням вимог законодавства сплатив 575 465 грн 00 коп., а отже з бюджету безпідставно сплачено відповідачу-1 грошові кошти в сумі 71 273 грн 00 коп., які підлягають стягненню на користь держави в особі Чмирівської сільської військової адміністрації Старобільського району Луганської області на підставі ч. 1 ст. 670 ЦК України.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.
Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі за текстом – ЦК України). 
Одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів, відповідно до ст. 16 ЦК України, є визнання правочину недійсним, а загальні вимоги щодо недійсності правочину визначено ст. 215 цього Кодексу.
За приписами ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України).
Стаття 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.
Частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (аналогічна позиція наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17).
Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
Суд враховує, що у спірних правовідносинах сторони уклали договір за результатами процедури відкритих торгів на виконання вимог Закону України від 25.12.2015 № 922-VIII «Про публічні закупівлі» (далі за текстом – Закон № 922-VIII, тут і далі за текстом – у редакції, чинній станом на час укладення договору та оспорюваних додаткових угод до нього), який визначає правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад.

Метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.
Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону № 922-VIII відносини, пов`язані із сферою публічних закупівель, регулюється виключно цим Законом і не можуть регулюватися іншими законами, крім випадків, встановлених цим Законом.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 922-VIII договір про закупівлю визначається як господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.
Основні вимоги до договору про закупівлю та внесення змін до нього врегульовані ст. 41 Закону № 922-VIII, ч. 1 якої визначено, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Частиною 1 ст. 651 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. 
У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах (ч. 1 ст. 652 ЦК України). 
Частиною 4 ст. 41 Закону № 922-VIII визначено, що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.
За загальним правилом істотні умови договору про закупівлю, однією з яких є ціна товару, не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі (ч. 5 ст. 41 Закону № 922-VIII). Однак зазначена норма передбачає випадки, коли допустима зміна істотних умов договору про закупівлю.
У спірних правовідносинах договір та оспорювані додаткові угоди до нього були укладені у період дії положень норм ч. 5 ст. 41 Закону № 922-VIII у двох редакціях: 1) Закону № 114-IX (договір та додаткові угоди до нього №№ 1, 2) та 2) Закону № 1530-IX (додаткова угода до договору № 3). 
Щодо застосування п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону № 922-VIII (у редакції Закону № 114-ІХ)
Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону № 922-VIII (у редакції Закону № 114-ІХ, чинній на момент укладення договору та оспорюваних додаткових угод до нього №№ 1, 2) істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку, зокрема, збільшення ціни за одиницю товару до 10% пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку в разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.
24.01.2024 Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову у справі № 922/2321/22, в якій вирішувалось питання про те, чи дозволяють норми п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону № 922-VIII (у редакції Закону № 114-ІХ) збільшувати ціну товару більш ніж на 10% від початково встановленої ціни в договорі про закупівлю.
У пунктах 88-90 наведеної постанови Велика Палата Верховного Суду виснувала, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.
Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у разі зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, у порядку ст. 652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у ст. 652 УК України та п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону № 922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинне перевищувати 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.
Такий правовий висновок неодноразово також був викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.04.2024 у справі № 922/433/22, від 01.10.2024 у справі № 918/779/23, від 06.02.2025 у справі № 910/5182/24, від 18.02.2025 у справі № 925/889/23 тощо, де інтерпретовано та застосовано положення п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону № 922-VIII як імперативну норму, яка визначає верхню межу дозволеного відсоткового збільшення ціни за одиницю товару – не більше 10% від ціни товару, погодженої сторонами в договорі про закупівлю.
Таким чином, згідно з положеннями п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону № 922-VIII (у редакції Закону № 114-ІХ) зміна ціни в договорі закупівлі допускається за таких умов:
- збільшення ціни за одиницю товару до 10%;
- збільшення ціни має бути пропорційне збільшенню ціни цього товару на ринку в разі коливання його ціни на ринку;
- така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;
- така зміна може відбуватися не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю;
- обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.
До того ж застосована законодавцем при формулюванні цієї норми конструкція «не частіше ніж один раз на 90 днів» фактично надає можливість вносити зміни до ціни товару неодноразово, але лише в межах дозволеного відсоткового збільшення ціни за одиницю товару – не більше 10%.
Щодо застосування п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону № 922-VIII (у редакції Закону № 1530-ІХ)
Законом № 1530-IX внесено зміни до Закону № 922-VIII (у редакції Закону № 114-ІХ) та викладено п. 2 ч. 5 ст. 41 цього Закону в такій редакції: «Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії».
Внесеними Законом № 1530-IX змінами у першому реченні п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону № 922-VIII слова «підписання договору про закупівлю» замінені словами «підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару», а друге речення після слів «дизельного пального» доповнено словом «природного». Ці зміни полягали, зокрема, у корегуванні обмеження щодо мінімального 90-денного строку змін до ціни за одиницю товару після підписання договору про закупівлю. Водночас порогове значення у 10% залишилося незмінним і застосовується й надалі.
21.11.2025 Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову у справі № 920/19/24, в якій вирішувалось питання щодо можливості зміни умов договору про закупівлю шляхом збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10% у випадку закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії, в т.ч. з урахуванням унесених Законом № 1530-ІХ змін до п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону № 922-VIII.
У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду щодо застосування п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону № 922-VIII (у редакції Закону № 1530-ІХ) зазначила, що на відміну від норм п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону № 922-VIII у редакції Закону № 114-ІХ, який урегульовував можливість збільшення ціни за одиницю товару не частіше ніж один раз на 90 днів лише з моменту підписання договору про закупівлю, положеннями цього пункту в редакції Закону № 1530-IX визначено, що строк зміни умов договору може відраховуватись як з моменту підписання договору, так і з моменту внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Тобто редакцією цієї норми законодавець передбачив лише можливість внесення зміни до ціни договору неодноразово: вперше - один раз у перші 90 днів з дня підписання договору; другий і подальші рази - один раз на 90 днів, які починаються з моменту останньої зміни ціни.
Іншими словами, зміни та доповнення до п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону № 922-VIII, внесені Законом № 1530-IX, стосуються лише встановлення альтернативного варіанта визначення моменту початку обчислення строку для зміни ціни за одиницю товару - 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю або 90 днів з моменту внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару.
Проте п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону № 922-VIII як у редакції, викладеній Законом № 114-ІХ, так і в редакції, викладеній Законом № 1530-IX, однаково передбачено, що такі обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовуються у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.
Водночас положення п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону № 922-VIII, у редакції Закону № 1530-IX, не містять змін щодо максимально можливого збільшення розміру ціни за одиницю товару, погодженої сторонами договору закупівлі, визначеної попередньою редакцією цієї норми на рівні не більше 10%. У будь-якому випадку загальний розмір збільшення ціни не може перевищувати 10% ціни, встановленої в договорі закупівлі.
Філологічне тлумачення п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону № 922-VIII свідчить, що зміна істотних умов договору про закупівлю після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі допускається лише у випадках, прямо передбачених цією нормою. Одним із цих випадків є збільшення ціни товару, але за умови, що таке збільшення не може перевищувати нормативно визначеного відсоткового значення суми, встановленої в договорі про закупівлю, яке у п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону № 922-VIII унормовано на рівні не більше 10%.
До того ж визначене законодавцем відсоткове значення обмеження суми є граничним (пороговим) і відповідний ліміт зміни ціни слід враховувати при кожному внесенні змін до договору про закупівлю, а не застосовувати щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Іншими словами, це означає, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору (у разі коливання ціни товару на ринку) не може перевищувати нормативно закріпленого 10% значення для зміни ціни, визначеної в договорі про закупівлю.

У пунктах 150-155 наведеної постанови Велика Палата Верховного Суду виснувала, що норми п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону № 922-VIII визначають правила внесення змін до договору про закупівлю без проведення нової процедури закупівлі, зокрема, надаючи можливість внесення цих змін у разі збільшення ціни товару, однак за умови, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору не повинне перевищувати нормативно визначеного граничного (порогового) відсоткового значення суми, визначеної в договорі про закупівлю, а не застосовуватися щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Такі послідовні зміни не повинні спрямовуватися на ухиляння від виконання положень цієї норми Закону № 922-VIII.
Інший підхід до розуміння положень п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону № 922-VIII, який передбачає щоразу з кожним внесенням змін можливість збільшення ціни договору до 10%, тобто можливість необмеженого збільшення ціни (понад 10% ціни договору закупівлі) при незмінному загальному розмірі суми закупівлі, може призвести до нівелювання мети законодавчого регулювання процедур закупівлі, адже відкриває шлях до маніпулювання учасниками загальною вартістю пропозицій, внаслідок чого відкривається можливість під час процедури усунути конкурентів, запропонувавши найнижчу ціну, та після укладення договору підвищити ціну до рівня економічно обґрунтованої.
Укладення додаткових угод до договору про закупівлю щодо зміни ціни на товар із урахуванням подібного підходу спотворюватиме результати торгів та зводитиме нанівець економію, яку було отримано під час підписання договору, та, як наслідок, робитиме результат закупівлі невизначеним й зумовлюватиме неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та ст. 5 Закону № 922-VIII.
Окрім того, збільшення ціни може призвести до того, що кількість товарів настільки зменшиться, що виконання договору закупівлі в такому обсязі не відповідатиме господарській меті укладення замовником договору закупівлі.
До того ж застосування підходу, який передбачає можливість збільшувати ціну за одиницю товару більше ніж на 10% пропорційно збільшенню ціни товару на ринку, у разі коливання ціни цього товару, спотворюватиме принцип добросовісної конкуренції серед учасників.
Велика Палата Верховного Суду вважає, що зміна тлумачення зазначеної норми та запровадження протилежного підходу щодо можливості неодноразового збільшення ціни товару на 10% при кожному внесенні змін до договору про закупівлю більше нагадує власне зміну цієї норми та, як наслідок, порушуватиме принцип правової визначеності.
Зміна умов договору про закупівлю щодо збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10% не допускається, зокрема, у випадку закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії. Внесені зміни Законом № 1530-IX до п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону № 922-VIII не стосуються встановленої первісною редакцією цього Закону заборони збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10%, в тому числі і при здійсненні закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.
Виняток з обмежень, викладений в останньому реченні п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону № 922-VIII, повинен тлумачитися суто буквально, а тому він стосується лише строків зміни ціни за одиницю товару у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії (дотримання умови про зміну лише раз на 90 днів в цьому випадку не діє) і не визначає верхньої межі збільшення (зміни) ціни за одиницю товару.
Отже, при укладенні спірних додаткових угод сторони мали керуватися обмеженнями, встановленими, зокрема, у п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону № 922-VIII.
Судом встановлено, що у договорі на закупівлю від 21.01.2021 № 1 сторони погодили всі істотні умови такі як предмет, ціну та строк виконання зобов`язань.
Так, виходячи з умов договору, сторонами погоджено кількість поставки дизельного палива – 13140 літрів, бензину А-92 – 12900 літрів, фактичну ціну товару – 24 грн 96 коп. з ПДВ за 1 літр, загальну ціну договору – 649 958 грн 40 коп.
Додатковими угодами від 02.03.2021 № 1, від 23.04.2021 № 2, від 13.10.2021 № 3 до договору вартість дизельного палива за 1 літр збільшено з 24 грн 96 коп. до 29 грн 14 коп., а вартість бензину А-92 за 1 літр збільшено з 24 грн 96 коп. до 29 грн 21 коп., що призвело до підвищення ціни, а саме на 16,75% та 17,03% відповідно від ціни, визначеної основним договором, що суперечить вимогам п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону № 922-VIII, якою передбачено, що ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від початково встановленої ціни в договорі про закупівлю.
Абзацом 2 ч. 3 ст. 6 ЦК України визначено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
Отже, відповідач-2 мав беззаперечне право на отримання дизельного палива та бензину А-92 по ціні, визначеній в укладеному сторонами договорі, однак, підписав додаткові угоди, внаслідок чого ціна дизельного палива та бензину А-92 збільшилася на 16,75% та 17,03% відповідно.
Суд враховує, що для прийняття рішення про збільшення ціни товару у споживача повинні бути обґрунтовані підстави, зокрема, надані постачальником підтвердження (довідка, експертний висновок) компетентних органів (установ, організацій) про підвищення цін на ринку відповідної продукції.
Згідно з роз`ясненнями Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 27.10.2016 № 3302-06/34307-06 внесення таких змін до договору про закупівлю повинно бути обґрунтованим та документально підтвердженим.
Перелік органів, установ, організацій, які уповноважені надавати відповідну інформацію щодо коливання ціни товару на ринку, не є вичерпним.
Незважаючи на те, що Законом № 922-VIII не передбачено ані переліку органів, які уповноважені надавати інформацію щодо коливання ціни на товар на ринку, ані форму/вигляд інформації щодо такого коливання, внесення змін до договору про закупівлю можливе у випадку саме відповідного до зміни ціни в договорі факту коливання ціни такого товару на ринку та повинно бути обґрунтованим і документально підтвердженим.
Суд зазначає, що укладення додаткових угод до договору щодо зміни ціни на товар за відсутності підстав для цього, визначених Законом № 922-VIII, тим самим спотворює результати торгів та нівелює економію, яку було отримано під час підписання договору. Можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та ст. 5 Закону № 922-VIII.
Сторонами зміни до договору внессені на підставі п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону № 922-VIII, однак конкретного посилання на фактичні обставини, на підставі яких вносяться зміни до договору, в додаткових угодах не зазначено та документально не підтверджено.
Так, додатковими угодами сторонами неодноразово збільшувалась ціна за 1 літр дизельного палива з 24 грн 96 коп. до 29 грн 14 коп. та бензину А-92 з 24 грн 96 коп. до 29 грн 21 коп.
В обґрунтування укладення додаткових угод зазначено підстави, передбачені п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону № 922-VIII у зв`язку із збільшенням вартості товару на ринку, при цьому документальне обґрунтування коливання цін на ринку для укладення сторонами зазначених додаткових угод відсутнє. 
У матеріалах справи відсутні докази, якими обґрунтовано підвищення ціни, визначеної у договорі.
Внаслідок укладення додаткових угод до договору, за відсутності коливання ціни такого товару на ринку, сторони в порушення вимог п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону № 922-VIII змінили ціну за одиницю товару, чим збільшили його вартість більше ніж на 10%. За відсутності документального підтвердження ціна за 1 літр дизельного палива виросла з 24 грн 96 коп. до 29 грн 14 коп., бензину А-92 з 24 грн 96 коп. до 29 грн 21 коп., тобто до 16,75% та 17,03 % відповідно від початкової ціни.
Таким чином, враховуючи викладене, зокрема, те, що укладення додаткових угод від 02.03.2021 № 1, від 23.04.2021 № 2, від 13.10.2021 № 3 до договору на закупівлю від 21.01.2021 № 1 призвело до збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору, а також з огляду на те, що додаткові угоди були укладені без належного обґрунтування та документального підтвердження коливання ціни, всупереч нормам п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону № 922-VIII, суд дійшов висновку, що застосування у вказаних додаткових угодах підвищення ціни на дизельне паливо та бензин А-92, не відповідає вимогам чинного законодавства у сфері закупівель, що є підставою для визнання їх недійсними в силу приписів ст.ст. 203, 215 ЦК України.
З урахуванням наведеного, позовні вимоги про визнання недійсними додаткових угод від 02.03.2021 № 1, від 23.04.2021 № 2, від 13.10.2021 № 3 до договору на закупівлю від 21.01.2021 № 1, укладеного між Відділом освіти, культури, молоді та спорту виконавчого комітету Чмирівської сільської ради Старобільського району Луганської області та Товариством з обмеженою відповідальністю «Алфі Світ Лайф 22» (попередня назва – Товариство з обмеженою відповідальністю «Крейн Енерджі»), є обгрунтованими та та такими, що підлягають задоволенню.
Щодо повернення коштів
Згідно із ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Частиною 2 ст. 712 УК України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. 
Відповідно до положень ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
У статті 669 ЦК України визначено, що кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні. 
Згідно з ч. 1 ст. 670 ЦК України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.
Обов`язок з повернення грошової суми, сплаченої за кількість товару, який не був поставлений покупцеві, врегульований нормами Глави 54 ЦК України «Купівля-продаж».
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.06.2021 у справі № 927/491/19.
Разом з цим, Велика Палата Верховного Суду у п. 82 постанови від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22 зазначила, що грошові кошти (різниця між ціною за одиницю товару передбачена договором і додатковою угодою) є такими, що були безпідставно одержані відповідачем, підстава їх набуття відпала, а тому відповідач зобов`язаний їх повернути, що відповідає приписам ст.ст. 216, 1212 ЦК України.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у п. 181 постанови від 21.11.2025 у справі № 920/19/24 зазначила, що грошові кошти сплачені за цінами, встановленими у додаткових угодах, які є недійсними та не породжують правових наслідків, відповідач має повернути на підставі норм ст.ст. 216, 1212 ЦК України.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17).
У постановах від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15, від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 та від 08.06.2021 у справі № 662/397/15-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені в позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв`язку із цим суд, з`ясувавши при розгляді справи, що позивач послався не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує в рішенні саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.
Отже, саме суд має обов`язок здійснити юридичну кваліфікацію відносин сторін, виходячи зі встановлених під час розгляду справи фактів, і визначити, який припис треба застосувати для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є спірні відносини, не є зміною підстави позову (обставин, якими обґрунтований позов) та обраного позивачем способу захисту (предмета позову).
Суд звертає увагу, що звертаючись до суду із даним позовом, прокурор просив стягнути кошти в сумі 71 273 грн 00 коп. посилаючись на положення ч. 1 ст. 670 ЦК України.
З урахуванням викладеного, оскільки зазначення прокурором конкретної правової норми на обґрунтування вимоги щодо стягнення коштів не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом необхідно керуватися при вирішенні спору в цій частині вимог, суд дійшов висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин положень ст. 1212 ЦК України, які регулюють питання щодо повернення безпідставно одержаних коштів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.
Відповідно до даних підрозділу «Специфікація» розділу «Акт/Накладна до договору № 1 від 21.01.2021» Єдиного вебпорталу використання публічних коштів відповідач-1 виконуючи зобов`язання за договором передав, а відповідач-2 прийняв дизельне паливо та бензин А-92 за актами/накладними:
- від 25.01.2021 № 10: 500 літрів дизельного палива за ціною 24 грн 96 коп. в сумі 12 480 грн 00 коп., 450 літрів бензину А-92 за ціною 24 грн 96 коп. на суму 11 232 грн 00 коп., всього на загальну суму 23 712 грн 00 коп.; 
- від 03.02.2021 № 17: 1000 літрів бензину А-92 за ціною 24 грн 96 коп. на суму 24 960 грн 00 коп.; 
- від 05.02.2021 № 19: 1000 літрів дизельного палива за ціною 24 грн 96 коп. на суму 24 960 грн 00 коп.; 
- від 03.03.2021 № 43: 1400 літрів дизельного палива за ціною 26 грн 76 коп. на суму 37 464 грн 00 коп., 1000 літрів бензину А-92 за ціною 26 грн 76 коп. на суму 26 760 грн 00 коп., всього на загальну суму 64 224 грн 00 коп.; 
- від 26.04.2021 № 127: 1500 літрів дизельного палива за ціною 28 грн 20 коп. на суму 42 300 грн 00 коп., 900 літрів бензину А-92 за ціною 27 грн 72 коп. на суму 24 948 грн 00 коп., всього на загальну суму 67 248 грн 00 коп.; 
- від 16.06.2021 № 229: 500 літрів бензину А-92 за ціною 27 грн 72 коп. на суму 13 860 грн 00 коп.; 
- від 02.09.2021 № 378: 2500 літрів дизельного палива за ціною 28 грн 20 коп. на суму 70 500 грн 00 коп., 1500 літрів бензину А-92 за ціною 27 грн 72 коп. на суму 41 580 грн 00 коп., всього на загальну суму 112 080 грн 00 коп.; 
- від 21.10.2021 № 483: 2780 літрів дизельного палива за ціною 29 грн 14 коп. на суму 81 009 грн 20 коп., 4560 літрів бензину А-92 за ціною 29 грн 21 коп. на суму 133 197 грн 60 коп., всього на загальну суму 214 206 грн 80 коп. 
Всього відповідачу-2 поставлено 9680 літрів дизельного палива на суму 268 713 грн 20 коп. та 9910 літрів бензину А-92 на суму 276 537 грн 60 коп. 
Відділом освіти, культури, молоді та спорту виконавчого комітету Чмирівської сільської ради Старобільського району Луганської області перераховано Товариству з обмеженою відповідальністю «Алфі Світ Лайф 22» кошти за поставлені дизельне паливо та бензин А-92 на загальну суму 545 250 грн 80 коп., що підтверджується роздрукованою прокурором інформацією про трансакції з Єдиного вебпорталу використання публічних коштів:
- трансакція № 193719557, розрахунковий документ № 114 на суму 23 712 грн 00 коп. (призначення платежу – оплата за бензин А-92 та дизельне паливо згідно договору № 1 від 21.01.2021, накладна № 10 від 25.01.2021);
- трансакція № 194532809, розрахунковий документ № 166 на суму 24 960 грн 00 коп. (призначення платежу – оплата за бензин А-92 згідно договору № 1 від 21.01.2021, накладна № 17 від 03.02.2021);
- трансакція № 194532812, розрахунковий документ № 167 на суму 24 960 грн 00 коп. (призначення платежу – оплата за дизельне паливо згідно договору № 1 від 21.01.2021, накладна № 19 від 05.02.2021);
- трансакція № 196706135, розрахунковий документ № 462 на суму 64 224 грн 00 коп. (призначення платежу – оплата за бензин А-92 та дизельне паливо згідно договору № 1 від 21.01.2021, додаткова угода № 1 від 02.03.2021, накладна № 43 від 03.03.2021);
- трансакція № 201220850, розрахунковий документ № 1037 на суму 64 428 грн 00 коп. (призначення платежу – оплата за бензин А-92 та дизельне паливо згідно договору № 1 від 21.01.2021, додаткова угода № 2 від 23.04.2021, накладна № 127 від 26.04.2021);
- трансакція № 201136364, розрахунковий документ № 1045 на суму 282 грн 00 коп. (призначення платежу – оплата за бензин А-92 згідно договору № 1 від 21.01.2021, додаткова угода № 2 від 23.04.2021, накладна № 127 від 26.04.2021);
- трансакція № 201221205, розрахунковий документ № 1046 на суму 846 грн 00 коп. (призначення платежу – оплата за дизельне паливо згідно договору № 1 від 21.01.2021, додаткова угода № 2 від 23.04.2021, накладна № 127 від 26.04.2021);
- трансакція № 201022571, розрахунковий документ № 1047 на суму 846 грн 00 коп. (призначення платежу – оплата за дизельне паливо згідно договору № 1 від 21.01.2021, додаткова угода № 2 від 23.04.2021, накладна № 127 від 26.04.2021);
- трансакція № 201020890, розрахунковий документ № 1048 на суму 846 грн 00 коп. (призначення платежу – оплата за дизельне паливо згідно договору № 1 від 21.01.2021, додаткова угода № 2 від 23.04.2021, накладна № 127 від 26.04.2021);
- трансакція № 206111183, розрахунковий документ № 1589 на суму 1 386 грн 00 коп. (призначення платежу – оплата за бензин А-92 згідно договору № 1 від 21.01.2021, додаткова угода № 2 від 23.04.2021, накладна № 229 від 16.06.2021);
- трансакція № 206034132, розрахунковий документ № 1594 на суму 831 грн 60 коп. (призначення платежу – оплата за бензин А-92 згідно договору № 1 від 21.01.2021, додаткова угода № 2 від 23.04.2021, накладна № 229 від 16.06.2021);
- трансакція № 206108301, розрахунковий документ № 1599 на суму 11 642 грн 40 коп. (призначення платежу – оплата за бензин А-92 згідно договору № 1 від 21.01.2021, додаткова угода № 2 від 23.04.2021, накладна № 229 від 16.06.2021);
- трансакція № 212239615, розрахунковий документ № 2245 на суму 112 080 грн 00 коп. (призначення платежу – оплата за бензин А-92 та дизельне паливо згідно договору № 1 від 21.01.2021, додаткова угода № 2 від 23.04.2021, накладна № 378 від 02.09.2021);
- трансакція № 216895020, розрахунковий документ № 2796 на суму 214 206 грн 80 коп. (призначення платежу – оплата за бензин А-92 та дизельне паливо згідно договору № 1 від 21.01.2021, додаткова угода № 3 від 13.10.2021, накладна № 483 від 21.10.2021).
При цьому, відповідно до ціни дизельного палива та бензину А-92, зазначеної у договорі, ціна за одиницю товару якого складала 24 грн 96 коп. з ПДВ за 1 літр, відповідач-2 за фактичними цінами, встановленими на підставі додаткових угод №№ 1-3, мав би сплатити за поставлене дизельне паливо у кількості 8180 літрів та бензин А-92 у кількості 8460 літрів грошові кошти в сумі 415 334 грн 40 коп., натомість в результаті укладення додаткових угод №№ 1-3, за якими поставка товару здійснювалась за завищеною ціною, сплатив 471 618 грн 80 коп.
Суд перевірив наданий прокурором розрахунок надмірно сплачених коштів та встановив, що у розрахунку прокурором помилково зазначено, що за цінами, встановленими у додатковій угоді № 3, було сплачено 178 181 грн 00 коп. за 6100 літрів бензину, сума, яку мали сплатити за ціною, встановленою в договорі, 152 256 грн 00 коп., сума переплати складає 25 925 грн 00 коп. та 139 872 грн 00 коп. за 4800 літрів дизельного палива, сума, яку мали сплатити за ціною, встановленою в договорі, 119 808 грн 00 коп., сума переплати 20 064 грн 00 коп.
Проте, за наданими прокурором доказами та відповідно до інформації, розміщеної у Єдиному вебпорталі використання публічних коштів, за ціною, встановленою у додатковій угоді від 13.10.2021 № 3, відповідачу-2 було поставлено 4560 літрів бензину А-92 на суму 133 197 грн 60 коп. та 2780 літрів дизельного палива на суму 81 009 грн 20 коп. Сума переплати становить 11 620 грн 40 коп. та 19 380 грн 00 коп. відповідно.
Таким чином, загальна сума надмірно сплачених бюджетних коштів за розрахунком суду становить 56 284 грн 40 коп. 
Враховуючи, що додаткові угоди №№ 1-3 є недійсними та не породжують правових наслідків, то підстава для оплати дизельного палива та бензину А-92 за встановленою у них ціною відпала, а тому грошові кошти в сумі 56 284 грн 40 коп. Товариство з обмеженою відповідальністю «Алфі Світ Лайф 22» має повернути на підставі ст.ст. 216, 1212 ЦК України.
У задоволенні решти позовних вимог про стягнення коштів слід відмовити.
Стосовно того, що саме на користь держави в особі позивача-1 – Чмирівської сільської військової адміністрації Старобільського району Луганської області слід повертати сплачені Відділом освіти, культури, молоді та спорту виконавчого комітету Чмирівської сільської ради Старобільського району Луганської області кошти, суд зазначає наступне.
Правовий статус розпорядників бюджетних коштів, їх повноваження та відповідальність визначені положеннями Бюджетного кодексу України та підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 № 228, якою затверджено Порядок складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ (далі за текстом – Порядок).
Відповідно до ч. 1 ст. 22 Бюджетного кодексу України за обсягом наданих повноважень розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня. 
Згідно з п. 18 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України головні розпорядники бюджетних коштів – бюджетні установи в особі їх керівників, які відповідно до ст. 22 цього Кодексу отримують повноваження шляхом встановлення бюджетних призначень.
Розпорядник нижчого рівня – розпорядник, який у своїй діяльності підпорядкований відповідному головному розпоряднику та (або) діяльність якого координується через нього (абзац 3 п. 7 Порядку).
Відповідно до п. 47 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України розпорядник бюджетних коштів – бюджетна установа в особі її керівника, уповноважена на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань, довгострокових зобов`язань за енергосервісом, довгострокових зобов`язань у рамках державно-приватного партнерства, середньострокових зобов`язань у сфері охорони здоров`я, середньострокових зобов`язань за державними контрактами (договорами) щодо закупівлі озброєння, військової техніки, зброї і боєприпасів та здійснення витрат бюджету.
Бюджетне асигнування – повноваження розпорядника бюджетних коштів, надане відповідно до бюджетного призначення, на взяття бюджетного зобов`язання та здійснення платежів, яке має кількісні, часові та цільові обмеження. Бюджетне зобов`язання – будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, згідно з якими необхідно здійснити платежі протягом цього ж періоду або у майбутньому. Бюджетне призначення – повноваження головного розпорядника бюджетних коштів, надане цим Кодексом, законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), яке має кількісні, часові і цільові обмеження та дозволяє надавати бюджетні асигнування (пункти 6, 7 та 8 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України).
Абзацами 1 та 2 п. 5 Порядку визначено, що установам можуть виділятися бюджетні кошти тільки за наявності затверджених та погоджених у випадках передбачених цим Порядком, кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету, планів спеціальною фонду. Установи мають право брати бюджетні зобов`язання та здійснювати платежі в межах бюджетних асигнувань установлених затвердженими та погодженими у випадках, передбачених цим Порядком, кошторисами, планами асигнувань загального фонду бюджету, планами надання кредитів із загального фонду бюджету, планами спеціального фонду.
За змістом абз. 2 п. 43 Порядку розпорядники мають право провадити діяльність виключно в межах бюджетних асигнувань, затверджених кошторисами, планами асигнувань загального фонду бюджету, планами надання кредитів із загального фонду бюджету, планами спеціального фонду.
Відповідно до п. 1.1 Положення про відділ освіти, культури, молоді та спорту Чмирівської сільської ради Старобільського району Луганської області Відділ освіти, культури, молоді та спорту Чмирівської сільської ради Старобільського району Луганської області утворюється Чмирівською сільською радою, підзвітний і підконтрольній раді, підпорядкований виконавчому комітету Чмирівської сільської ради, сільському голові.
Розділом 7 Положення передбачено, що Відділ освіти, культури, молоді та спорту Чмирівської сільської ради Старобільського району Луганської області фінансується за рахунок коштів бюджету Чмирівської сільської ради, які виділені на його утримання (п. 7.1 Положення). Джерелами фінансування Відділу освіти, культури, молоді та спорту Чмирівської сільської ради Старобільського району Луганської області є кошти бюджету Чмирівської сільської ради, інші кошти, передані відділу згідно з чинним законодавством (п. 7.2 Положення).
Указом Президента України від 23.09.2022 № 665/2022 «Про утворення військових адміністрацій населених пунктів у Луганській області» на виконання Закону України «Про правовий режим воєнного стану» утворено Чмирівську сільську військову адміністрацію Старобільського району Луганської області.
Постановою Верховної Ради України від 03.11.2022 № 2705-IX «Про здійснення начальниками військових адміністрацій населених пунктів у Сватівському, Старобільському, Щастинському районах Луганської області повноважень, передбачених частиною другою статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» визначено, що у період дії воєнного стану в Україні та 30 днів після його припинення чи скасування начальники Сватівської міської, Білокуракинської, Красноріченської, Лозно-Олександрівської, Нижньодуванської, Троїцької селищних та Коломийчиської сільської військових адміністрацій Сватівського району, Старобільської міської, Біловодської, Білолуцької, Марківської, Міловської, Новопсковської селищних, Чмирівської та Шульгинської сільських військових адміністрацій Старобільського району, Щастинської міської, Новоайдарської, Станично-Луганської селищних, Нижньотеплівської та Широківської сільських військових адміністрацій Щастинського району Луганської області крім повноважень, віднесених до їх компетенції Законом України «Про правовий режим воєнного стану», здійснюють повноваження відповідних сільських, селищних та міських рад, їх виконавчих комітетів, відповідних сільських, селищних, міських голів; апарати Коломийчиської, Нижньотеплівської, Чмирівської, Широківської, Шульгинської сільських, Біловодської, Білокуракинської, Білолуцької, Красноріченської, Лозно-Олександрівської, Марківської, Міловської, Нижньодуванської, Новоайдарської, Новопсковської, Станично-Луганської, Троїцької селищних, Сватівської, Старобільської, Щастинської міських рад та їх виконавчих комітетів, інші виконавчі органи (з урахуванням абзацу третього пункту 1 частини другої статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»), комунальні підприємства, установи та організації відповідних територіальних громад підпорядковуються начальникам відповідних військових адміністрацій населених пунктів у Сватівському, Старобільському, Щастинському районах Луганської області.
Частиною 1 ст. 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» визначено, що військові адміністрації у своїй діяльності керуються Конституцією України, законами України «Про оборону України», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Про критичну інфраструктуру», цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Повноваження військових адміністрацій здійснюються ними в порядку, визначеному законами України для здійснення повноважень відповідних місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування, з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.
Військові адміністрації населених пунктів на відповідній території здійснюють повноваження із складання та затвердження місцевого бюджету, внесення змін до нього, забезпечення виконання відповідного бюджету; управління закладами освіти, установами освіти, закладами охорони здоров`я, культури, фізичної культури і спорту, надавачами соціальних послуг, які належать територіальним громадам або передані їм, молодіжними, підлітковими закладами за місцем проживання; організації їх матеріально-технічного та фінансового забезпечення; організації надання ними послуг, у тому числі соціальних (п.п. 5, 15 ч. 2 ст. 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»). 
Відповідно до п. 4 ч. 7 ст. 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» начальник військової адміністрації є розпорядником бюджетних коштів.
Крім того, джерелом фінансування закупівлі № UA-2020-12-02-013152-b є кошти місцевого бюджету.
Таким чином, у спірних правовідносинах, які виникли щодо процедури закупівлі дизельного палива та бензину А-92 за договором на закупівлю від 21.01.2021 № 1, Відділ освіти, культури, молоді та спорту виконавчого комітету Чмирівської сільської ради Старобільського району Луганської області діє як розпорядник нижчого рівня (отримувач бюджетних коштів) та є замовником в обсязі та в межах видатків, що визначені розпорядником бюджетних коштів вищого рівня – Чмирівською сільською військовою адміністрацією Старобільського району Луганської області.
Отже, зважаючи на те, що отримані відповідачем-1 грошові кошти в сумі 56 284 грн 40 коп., є такими, що були безпідставно одержані (підстава їх набуття відпала), тому вказані кошти слід стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Алфі Світ Лайф 22» в дохід держави в особі Чмирівської сільської військової адміністрації Старобільського району Луганської області.
Щодо розподілу судового збору
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, – на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відтак, судовий збір в сумі 7 987 грн 20 коп. в частині вимог щодо визнання недійсними додаткових угод покладається на відповідачів в рівних частках, а стосовно стягнення коштів – на відповідача-1 пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 2 102 грн 50 коп. 
У судовому засіданні відповідно до ст. 240 ГПК України проголошено скорочене рішення.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 129, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд 

в и р і ш и в:

1.Позов виконувача обов`язків керівника Луганської обласної прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах: 1.Чмирівської сільської військової адміністрації Старобільського району Луганської області та 2.Північно-східного офісу Держаудислужби до 1.Товариства з обмеженою відповідальністю «Алфі Світ Лайф 22» та 2.Відділу освіти, культури, молоді та спорту виконавчого комітету Чмирівської сільської ради Старобільського району Луганської області про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 71 273 грн 00 коп. задовольнити частково.

2.Визнати недійсними додаткові угоди від 02.03.2021 № 1, від 23.04.2021 № 2, від 13.10.2021 № 3 до договору на закупівлю від 21.01.2021 № 1, укладеного між Відділом освіти, культури, молоді та спорту виконавчого комітету Чмирівської сільської ради Старобільського району Луганської області (місцезнаходження: вул. Повітрянофлотська, будинок 52-А, село Чмирівка, Старобільський район, Луганська область, 92740, ідентифікаційний код 41250114) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Алфі Світ Лайф 22» (попередня назва – Товариство з обмеженою відповідальністю «Крейн Енерджі» (місцезнаходження: вул. Героїв оборони Одеси, будинок 90, м. Одеса, Одеська область, 65069, ідентифікаційний код 41829696)). 

3.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Алфі Світ Лайф 22», місцезнаходження: вул. Героїв оборони Одеси, будинок 90, м. Одеса, Одеська область, 65069, ідентифікаційний код 41829696 в доход держави в особі Чмирівської сільської військової адміністрації Старобільського району Луганської області, місцезнаходження: вул. Повітрянофлотська, будинок 52-А, село Чмирівка, Старобільський район, Луганська область, 92740, ідентифікаційний код 44730351 грошові кошти в розмірі 56 284 грн 40 коп., видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4.У задоволенні решти позовних вимог про стягнення грошових коштів відмовити.

5.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Алфі Світ Лайф 22», місцезнаходження: вул. Героїв оборони Одеси, будинок 90, м. Одеса, Одеська область, 65069, ідентифікаційний код 41829696 на користь Луганської обласної прокуратури, місцезнаходження: вул. Богдана Ліщини, будинок 27, м. Сіверськодонецьк, Луганська область, 93400, ідентифікаційний код 02909921 судовий збір в сумі 6 096 грн 10 коп., видати наказ після набрання рішенням законної сили.

6.Стягнути з Відділу освіти, культури, молоді та спорту виконавчого комітету Чмирівської сільської ради Старобільського району Луганської області, місцезнаходження: вул. Повітрянофлотська, будинок 52-А, село Чмирівка, Старобільський район, Луганська область, 92740, ідентифікаційний код 41250114 на користь Луганської обласної прокуратури, місцезнаходження: вул. Богдана Ліщини, будинок 27, м. Сіверськодонецьк, Луганська область, 93400, ідентифікаційний код 02909921 судовий збір в сумі 3 993 грн 60 коп., видати наказ після набрання рішенням законної сили.
7.Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст. 256 ГПК України, та порядку, визначеному ст. 257 ГПК України.

8.Повне рішення складено – 08.07.2026.

Суддя Андрій СЕКІРСЬКИЙ