УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

09 липня 2026 року
м. Київ
справа № 585/1669/26
провадження № 51-2724ск26

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу Сумського апеляційного суду від 17 червня 2026 року,

встановив:

Слідчий суддя Роменського міськрайонного суду Сумської області ухвалою від 08 червня 2026 року відмовив у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах  ОСОБА_5 про скасування арешту майна. 

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 17 червня 2026 року відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді місцевого суду.

У касаційній скарзі адвокат порушив питання про перевірку та скасування ухвали суду апеляційної інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги та судові рішення, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з наступних підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Однією з основних засад судочинства, які закріплено в Конституції України
є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини 2 статті 129).

Відповідно до ч. 1 ст. 310 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) оскарження ухвал слідчого судді здійснюється в апеляційному порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Статтею 392 КПК визначено перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування, визначено ч. 1 та ч. 2 ст. 309 КПК.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, апеляційний суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у зв`язку з тим, що скарга подана на судове рішення, яке згідно з положеннями ст. 309 КПК не підлягає оскарженню в апеляційному порядку. Водночас суд встановив, що слідчий суддя розглянув клопотання адвоката про скасування арешту майна в порядку ст. 174 КПК.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про арешт майна або відмову в ньому, тобто судові рішення, постановлені в порядку ст. 173 цього Кодексу.

Можливість оскарження ухвал слідчого судді, прийнятих у порядку ст. 174 КПК, зокрема, про скасування арешту майна, кримінальний процесуальний закон не передбачає.

Об`єднана палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 20 травня 2024 року у справі №712/191/23 сформулювала висновок, згідно з яким ухвали слідчого судді про повне або часткове скасування арешту майна та про відмову в скасуванні арешту майна, постановлені в порядку ст. 174 КПК, апеляційному оскарженню не підлягають.

Таким чином, Суд доходить висновку, що ухвала апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження постановлена відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Крім того у згаданому рішенні об`єднана палата вказала, що право на справедливий суд, одним із аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним і може підлягати обмеженням, накладення яких дозволено за змістом щодо умов прийнятності скарги.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово звертав увагу на те, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду, які мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення.
Встановлення законодавцем обмеження права на апеляційне оскарження рішень слідчих суддів має легітимну мету, не порушує принципу пропорційності між гарантованими правами особи у ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і суспільною необхідністю, а також відповідає принципу правової визначеності.
Суд звертає увагу, що відмова у скасуванні арешту майна не позбавляє особу права звернутися до суду з повторним клопотанням про скасування арешту майна в порядку ст. 174 КПК.
Оскільки з касаційної скарги та доданої до неї копії судового рішення убачається, що підстав для задоволення скарги немає, Касаційний кримінальний суд вважає за необхідне відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовити у відкритті касаційного провадження.

Враховуючи викладене і керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу Сумського апеляційного суду від 17 червня 2026 року,

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3