П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/24354/24 
Головуючий у 1-й інстанції: Чернова Ганна Валеріївна 
Суддя-доповідач: Сапальова Т.В. 
15 липня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Сапальової Т.В. 
суддів: Капустинського М.М.  Шидловського В.Б. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 22 травня 2024 року у справі № 240/34684/23 зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення позивача за період проходження військової служби з 28 березня 2017 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням базового місяця - січень 2008 року, а за період з 01 березня 2018 року по 27 березня 2020 року з урахуванням вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, як різницю між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу, з урахуванням раніше виплачених сум.
Позивач вважає, що відповідач нарахував йому індексацію за спірний період неправильно, оскільки відповідно до довідки військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України № 403 від 07.11.2024 нарахована та виплачена позивачу індексація грошового забезпечення за період з 22.09.2017 по 28.02.2018 становить 0,00 грн. Згідно з довідкою № 404 від 07.11.2024 індексація за період з 01.03.2018 по 27.02.2020 розрахована, виходячи з базового місяця березня 2018 року.
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо невиплати коштів у повному розмірі, на які мав право за час проходження служби, позивач звернувся до суду з позовом.
Ухвалою від 08 вересня 2025 року закрито провадження в адміністративній справі № 240/24354/24 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.
Ухвала суду мотивована тим, що спір у цій справі виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що вже були предметом судового розгляду в іншому провадженні.
Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які призвели до безпідставного закриття провадження в частині вимог у даній справі.
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.1 ч.3 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 11-257заі18, неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники, не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих же підстав.
За змістом пункту 4 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом спорів, які вже розглянуті і остаточно вирішені по суті. Перешкодою для звернення до суду є наявність у тотожному спорі рішення або постанови суду, що набрали законної сили, або ухвали про закриття провадження у справі.
Відповідно до наведеної норми тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.
Визначаючи підстави позову, як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин), і норм закону позивач просить про захист свого права.
У постанові від 09 жовтня 2018 року у справі № 809/487/18 Верховний Суд зазначив, що підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин. Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.
Отже, достатньою та необхідною правовою підставою для закриття провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 238 КАС України є одночасна сукупність таких умов: тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони співпадають); наявність в іншій справі постанови чи ухвали, якими завершено розгляд справи і які набрали законної сили.
Таким чином, спірним є питання наявності в межах двох справ одночасної сукупності вищевказаних умов для закриття провадження у справі, що розглядається.
Закриваючи оскаржуваною ухвалою від 08 вересня 2025р. провадження у справі за позовом ОСОБА_1 на підставі п.4 ч.1 ст.238 КАС України, суд першої інстанції виходив з того, що питання здійснення позивачу перерахунку та доплати індексації грошового забезпечення , вирішено судом у справі №240/34684/23.
Колегія суддів вважає помилковим такий висновок суду першої інстанції.
Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України до 27.03.2020.
На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.03.2020 старшого солдата ОСОБА_1 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 27.03.2020 №64 виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення з 28.03.2020.
Відповідно до довідки, наданої Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України, ОСОБА_1 за період з 28.03.2017 по 28.02.2018 не нараховувалася та не виплачувалася індексація грошового забезпечення.
Листом №1/47/13-2033-Д-160-А3 від 11.12.2023 Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України повідомила позивача про відсутність підстав для перерахунку індексації грошового забезпечення позивача за період з 28.03.2017 по 28.02.2018 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року.
Позивач, вважаючи що відповідачем протиправно не нараховано та не виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 28.03.2017 по 27.03.2020, звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 28.03.2017 по 28.02.2018 у повному обсязі;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 28.03.2017 по 28.02.2018 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року;
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не врахування вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 при нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 27.03.2020оку;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснити перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 27.03.2020 із врахуванням абзаців 4, 5, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, як різницю між сумою індексації, обчисленої в березні 2018 року з урахуванням для обчислення індексації коефіцієнтів місяця підвищення тарифної ставки (окладу) січень 2008 року, і розміром підвищення доходу, та здійснити виплату такої індексації з урахуванням виплаченої раніше суми.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що нарахування грошового забезпечення відповідачем проводилося не в повному обсязі, зокрема, за період проходження служби з 28.03.2017 по 28.02.2018 індексація грошового забезпечення не виплачена із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року.
Також вказав, що відповідач у період з 01.03.2018 по 27.03.2020 протиправно не врахував вимоги абзаців 4-6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.
За результатами розгляду справи №240/34684/23 22 травня 2024 року судом прийнято рішення, яким позов задоволено:
-визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 28 березня 2017 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням базового місяця - січень 2008 року, а за період з 01 березня 2018 року по 27 березня 2020 року з урахуванням вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.
-зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення позивача за період проходження військової служби з 28 березня 2017 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням базового місяця - січень 2008 року, а за період з 01 березня 2018 року по 27 березня 2020 року з урахуванням вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, як різницю між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу, з урахуванням раніше виплачених сум.
Однак, на думку позивача, на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 22 травня 2024 року у справі №240/34684/23 відповідач неправильно нарахував індексацію за період з 01.03.2018 року по 27.03.2020 року, що підтверджується довідкою б/н б/д (а.с.20).
У вересні 2024 року представник позивача звернувся до відповідача з адвокатським запитом про надання інформації, зокрема довідки з детальним розрахунком доплати індексації за період з 01 березня 2018 року по 27 березня 2020 року з урахуванням вимог абзаців 4,5,6 пункту 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, як різницю між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу, з урахуванням раніше виплачених сум, на виконання судового рішення за справою №240/34684/23.
У відповідь листом від 19.11.2024 року №1/47/16-1707 відповідач відмовив, а перерахунок та виплату індексації на час подання позову не здійснив.
З огляду на викладене, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не врахування вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 при нарахуванні ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 28.03.2017 по 27.03.2020;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та доплатити ОСОБА_1 110417,10 грн. індексації грошового забезпечення за період з 28.03.2017 по 27.03.2020 .
Позовні вимоги позивач мотивував тим, що відповідач нарахував йому індексацію за спірний період неправильно, оскільки відповідно до довідки військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України № 403 від 07.11.2024 нарахована та виплачена позивачу індексація грошового забезпечення за період з 22.09.2017 по 28.02.2018 становить 0,00 грн. Згідно з довідкою № 404 від 07.11.2024 індексація за період з 01.03.2018 по 27.02.2020 розрахована, виходячи з базового місяця березня 2018 року.
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо невиплати коштів у повному розмірі, на які мав право за час проходження служби, позивач звернувся до суду з позовом.
У такому контексті колегія суддів зазначає, що предметом позову у цій справі є саме питання наявності розрахунку індексації-різниці грошового забезпечення та її розміру на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 22 травня 2024 року у справі №240/34684/23. Вказане не було предметом правової оцінки судами у справі №240/34684/23.
З урахуванням зазначеного, судом першої інстанції здійснено помилковий порівняльний аналіз підстав і обставин, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги у цій справі та у справі №240/34684/23. Суд першої інстанції не здійснив належної оцінки предметів та підстав позову, що є визначальним критерієм для встановлення тотожності справ №240/24354/24 та №240/34684/23. Суд не перевірив, на підставі яких фактів (обставин) і норм закону ОСОБА_1 звертається в цій справі за судовим захистом.
За таких обставин висновки суду першої інстанції про те, що вимоги, заявлені позивачем у цій справі, вже були предметом судового розгляду в іншій адміністративній справі №240/34684/23, та їх фактично вже було вирішено по суті, є помилковими, що виключає наявність підстав для закриття провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 328 КАС України.
Висновки колегії суддів у даній справі відповідають правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 28.06.2023р. по справі №200/4258/22.
Статтею 320 КАС України передбачено право суду апеляційної інстанції за наслідками скасування ухвали суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , скасування ухвали від 08 вересня 2025р. та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду відповідно до ч.3 ст.312 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії скасувати.
Справу направити до Житомирського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Сапальова Т.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Капустинський М.М.    Шидловський В.Б.