ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

23 липня 2026 року | м. Полтава | Справа №440/555/26

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Кукоби О.О., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, 

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

До Полтавського окружного адміністративного суду 21.01.2026 звернувся адвокат Кириленко Андрій Володимирович з позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , у якому позивач просив:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 у формі ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень відповідно до пункту 4 постанови КМУ від 11.02.2025 №153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану";
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду у розмірі 1 млн. гривень відповідно до пункту 4 постанови КМУ від 11.02.2025 №153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану".
Позовні вимоги обґрунтував посиланням на те, що позивач набув право на виплату йому одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень, оскільки він прийнятий на військову службу під час воєнного стану до настання 25-річного віку після набрання чинності постанови КМУ від 11.02.2025 №153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану", станом на дату набрання чинності вказаної постанови - 13.02.2025 проходив службу як особа сержантського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, а також брав безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців.  

2. Позиція відповідача.  

Відповідач Військова частина НОМЕР_1 позов не визнала, у наданому до суду відзиві просила відмовити у задоволенні позовних вимог /а.с. 21-24/. Свою позицію мотивувала посиланням на безпідставність позовних вимог, зазначивши, що законодавець чітко окреслив межі застосування Постанови №153, виключивши з її дії всі інші складові сектору безпеки і оборони, у тому числі розвідувальні органи та підпорядковані їм військові частини. Таким чином, отримати одноразову грошову винагороду можуть лише ті військовослужбовці, які проходять службу саме у визначених формуваннях та відповідають усім іншим встановленим умовам. Законодавець свідомо звузив коло суб`єктів, які можуть отримати одноразову грошову винагороду, не поширивши її на всіх представників сектору безпеки і оборони, зокрема на розвідувальні органи. Отже, посилання позивача на застосування до нього, як військовослужбовця військової частини, яка являється розвідувальним, структурним підрозділом ГУР Міністерства оборони України, постанови КМУ №153, як на підставу для виплати винагороди, є безпідставним та таким, що не ґрунтується на нормах чинного законодавства. 

3. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 26.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, а її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
У відповіді на відзив на позовну заяву позивач посилається на помилковість висновків Військової частини НОМЕР_1 про те, що розвідувальні органи не підпадають під дію постанови КМУ №153, а тому позивач не має права на отримання спірної одноразової грошової допомоги, оскільки Військова частина НОМЕР_2 це і є ГУР Міністерства оборони України, якому підпорядковується Військова частина НОМЕР_1 , в якій проходить службу за контрактом позивач. Також позивач наполягає на залученні до участі у справі в якості співвідповідача Військової частини НОМЕР_2 . 
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 12.02.2026 залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії в якості другого відповідача Військову частину НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ; АДРЕСА_1 ).
У запереченнях на відповідь на відзив на позовну заяву представник Військової частини НОМЕР_1 наполягав на тому, що у тексті постанови КМУ №153 відсутні будь-які прямі згадки або посилання на розвідувальні органи чи підпорядковані їм військові частини як окрему категорію отримувачів або як суб`єктів, на яких поширюється спеціальний порядок виплати /а.с. 34-35/.
Відповідач Військова частина НОМЕР_2 позов не визнала, у наданому до суду відзиві просила відмовити у задоволенні позовних вимог /а.с. 36-39/. Свою позицію мотивувала посиланням на безпідставність позовних вимог, зазначивши, що як слідує із абзацу другого пункту 4 Постанови № 153, ключовою і невід`ємною умовою для набуття права на отримання одноразової грошової винагороди Кабінет Міністрів України визначив серед іншого приналежність військовослужбовця до Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення. Із цього приводу варто зауважити, що військова частина НОМЕР_1 та військова частина НОМЕР_2 не входить до переліку учасників експериментального проекту, передбачених пунктом 3 Постанови № 153 та не належать до суб`єктного складу, визначеного пунктом 4 Постанови № 153, оскільки на них поширюється дія Закону України "Про розвідку" від 17.09.2020 № 912-IX.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 03.03.2026 заперечення представника Військової частини НОМЕР_2 проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження залишено без задоволення.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 06.05.2026 у задоволенні клопотання представника Військової частини НОМЕР_2 про розгляд справи у закритому судовому засіданні відмовлено.
Згідно з частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. 
За відсутності клопотань сторін про розгляд справи у відкритому судовому засіданні чи за правилами загального позовного провадження, зважаючи на достатність наданих сторонами доказів та повідомлених обставин, суд розглянув справу у порядку письмового провадження. 

Обставини справи 

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходить військову службу за контрактом на посаді осіб рядового, сержантського і старшинського складу з 16.11.2022 у Військовій частині НОМЕР_4 ГУР Міністерства оборони України, а з 02.02.2023 - у Військовій частині НОМЕР_1 ГУР Міністерства оборони України, що учасниками справи не заперечується та підтверджується записами у військовому квитку Серія НОМЕР_5 .
Згідно довідки від 07.05.2026 №222/1/6/74дск Військова частина НОМЕР_1 перебуває в складі Головного управління розвідки Міністерства оборони України та утримується за рахунок коштів Державного бюджету України. 
Сторонами визнається та обставина, що фактичні нарахування та виплата грошового забезпечення військовослужбовцям Військової частини НОМЕР_1 ГУР Міністерства оборони України проводяться Військовою частиною НОМЕР_2 ГУР Міністерства оборони України.
Представником позивача до Військової частини НОМЕР_1 подано заяву від 06.10.2025 вих.№ОМ/806111/03 з проханням виготовити та надати довідку про безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, відсутність (наявність) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин визначеної форми.
Листом від 18.10.2025 №222/28/7/7279 Військова частина НОМЕР_1 повідомила про надсилання за результатами розгляду заяви запитуваної довідки.
Так, відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 про безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, відсутність (наявність) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин від 17.10.2025 №222/28/7/1804 солдат ОСОБА_1 :
- дійсно в період з 03.01.2023 по 31.01.2023 року брав безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, перебуваючи в адміністративних межах Донецької (м. Соледар, Бахмутський район) області;
- дійсно в період з 01.02.2023 по 06.02.2023 року брав безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, перебуваючи в Донецькій області Краматорського району Лиманської міської територіальної громади (м. Лиман, с. Лозове), Донецькій області Краматорського району Краматорської міської територіальної громади (м. Краматорськ);
- дійсно в період з 18.07.2023 по 08.08.2023 року брав безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, перебуваючи в Донецькій області Бахмутського району Бахмутської міської територіальної громади ( АДРЕСА_2 ), Донецькій області Бахмутського району Часовоярської міської територіальної громади (м. Часів Яр);
- дійсно в період з 09.10.2023 по 31.10.2023 року брав безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, перебуваючи в Харківській області Куп?янського району Петропавлівської сільської територіальної громади (с. Ягідне);
- дійсно в період з 19.02.2024 по 20.03.2024 року брав безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, перебуваючи в Сумській області Охтирського району Великописарівської селищної територіальної громади (с. Попівка, с. Лукашівка, с. Олександрівка);
- дійсно в період з 07.04.2024 по 07.06.2024 року брав безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, перебуваючи в Донецькій області Бахмутського району Бахмутської міської територіальної громади (м. Бахмут, с. Іванівське, с. Берхівка), Донецькій області Бахмутського району Часовоярської міської територіальної громади (м. Часів Яр);
- дійсно в період з 01.09.2024 по 28.09.2024 року, з 15.10.2024 по 18.10.2024 року брав безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, перебуваючи в Харківській області Чугуївського району Вовчанської міської територіальної громади (м. Вовчанськ), Харківській області Харківського району Липецької сільської територіальної громади (с. Лук?янці, с. Стрілече, с. Липці);
- дійсно в період з 02.11.2024 по 14.11.2024 року, з 16.11.2024 по 31.01.2025 року, з 01.02.2025 по 06.02.2025 року брав безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, перебуваючи в Запорізькій області Василівського району Василівської міської територіальної громади (с. Кам?янське), Запорізькій області Василівського району Степногірської селищної територіальної громади (с. Степногірськ, с. Лук?янівське, с. Степове, с. Приморське, с. П?ятихатки, с. Павлівка).
Всього брав безпосередню участь в бойових діях 301 (триста один) день.
Станом на 13.02.2025 за солдатом ОСОБА_1 випадків притягнення до кримінальної відповідальності: не обліковано; випадків притягнення до адміністративної відповідальності за військові адміністративні правопорушення: не обліковано; дисциплінарних стягнень за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни та строк дії яких не закінчився: не обліковано.
Інформація щодо особливих обставин: Військовослужбовець не має захворювання, поранення (травму, контузію, каліцтво), одержані під час захисту Вітчизни; Військовослужбовець не перебував у полоні. 
У подальшому, представником позивача до Військової частини НОМЕР_1 подано заяву від 24.11.2025 вих.№ОМ/806111/04 з проханням нарахувати та виплату ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду, передбачену постановою КМУ від 11.02.2025 №153.
Листом від 17.12.2025 №222/28/7/9273 Військова частина НОМЕР_1 повідомила, що оскільки підпорядковані ГУР МО України військові частини не належать до суб`єктного складу, передбаченого пунктом 4 постанови №153, виплата одноразової грошової винагороди військовослужбовцям цих військових частин не передбачена. Додаткові кошти з Державного бюджету для виплати одноразової грошової винагороди ГУР МО України на 2025 рік не виділялися. Відтак, правових підстав для виплати винагороди, передбаченої постановою КМУ від 11.02.2025 №153, вказаній категорії військовослужбовців не вбачається, у зв`язку із чим заходів щодо реалізації їх прав не здійснюється. 
Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 у формі ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень відповідно до пункту 4 постанови КМУ від 11.02.2025 №153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану", звернувся до суду з цим позовом.

Норми права, якими урегульовані спірні відносини 

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
У силу статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
За приписами статті 1 Закону України від 06.12.1991 № 1932-XII "Про оборону України":
особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій;
воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан.
Указом Президента України № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" від 24.02.2022 було оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.
На час виникнення спірних правовідносин та на дату ухвалення рішення у цій справі на території України продовжує діяти воєнний стан.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснюється Законом України від 25.03.1992 № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-XII в редакції від 12.12.2025, чинній на момент відмови від 17.12.2025).
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Згідно з частиною дев`ятою статті 1 Закону № 2232-ХІІ щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік; призовники - особи, які взяті на військовий облік; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
До категорії військовослужбовців прирівнюються іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону проходять військову службу у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України.
Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 2232-ХІІ Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову (направлення) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Так, законом, який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закон України від 20.12.1991 № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011-XII).
За змістом частини першої статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до частини другої статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Приписами частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 11.02.2025 №153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану" та затверджено "Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану" (далі - Порядок).
Згідно з пунктом 3 постанови №153 установлено, що: 
1) учасниками експериментального проекту є: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу; Збройні Сили; Національна гвардія; Державна прикордонна служба; Міністерство оборони; Міністерство внутрішніх справ; військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби;
2) координатором експериментального проекту є Міністерство оборони;
3) фінансування експериментального проекту здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.
Відповідно до абзацу 2 пункту 4 постанови №153 установлено, що громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень.

Оцінка судом обставин справи 

Згідно з частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Переданим на розгляд суду у цій справі питанням є наявність чи відсутність підстав для нарахування та виплати позивачу одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень.
Суд зазначає, що аналіз положень абзацу 2 постанови № 153 дає підстави стверджувати, що реалізація права особи на отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000 гривень можлива виключно за умови дотримання встановлених цією постановою вимог, які мають існувати в сукупності, а саме:
(1) особа рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення;
(2) особа прийнята або призвана на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX до набрання чинності цією постановою (до 13.02.2025) у віці до 25 років;
(3) особа проходить військову службу станом на дату набрання чинності цією постановою (13.02.2025);
(4) особа брала безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою (13.02.2025).
Водночас, абзацами 4-5 пункту 4 постанови № 153 передбачено таке:
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;
військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони два або більше разів за сукупністю притягувалися до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується.
Отже, виникає додаткова негативна умова, а саме: винагорода не виплачується військовослужбовцям коли вони два або більше разів за сукупністю притягувалися до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився.
Додатковими позитивними умовами є: 
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі.
В подальшому Міністром оборони України видано Доручення №999/уд від 20.02.2025 (далі - Доручення №999/уд) відповідно до якого передбачено виплату одноразової грошової допомоги після укладення контракту на проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах рядового складу, затвердженого постановою, у розмірі один мільйон гривень, яка виплачується трьома частинами (далі - допомога); одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі один мільйон гривень. Виплата здійснюється один раз за весь період проходження військової служби та не підлягає поділу на частини.
Дорученням №999/уд визначено право на винагороду мають виключно особи рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які до набрання чинності постановою (до 13.02.2025) у віці до 25 років (яким не виповнилося 25 років) були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (далі військовослужбовці) строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на 13.02.2025.
Підтвердження участі військовослужбовців у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій здійснюється на підставі щонайменше одного документа з кожної з наступних груп: а) бойовий наказ (бойове розпорядження); б) журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно- вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення; в) рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових в районах ведення воєнних (бойових) дій.
Військовослужбовцям, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на 13.02.2025, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від одного мільйону гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених).
Військовослужбовцям, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на 13.02.2025 у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон), винагорода виплачується в повному обсязі.
Цим же дорученням, зобов`язано командування видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України проводити заходи внутрішнього контролю шляхом здійснення попередніх перевірок законності нарахування винагороди та допомоги.
Таким чином, вказаним дорученням встановлено, що документи, оформлені військовою частиною для здійснення виплат, передбачених постановою №153, попередньо, тобто до моменту видання наказу для здійснення виплати та фактичної виплати винагороди та допомоги, перевіряються шляхом здійснення перевірок законності нарахування винагороди допомоги командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України.
Крім того, Дорученням №999/уд командирів військових частин зобов`язано провести аналіз наявності зазначених вище військовослужбовців у підпорядкованих військових частинах; провести серед цих військовослужбовців роз`яснювальну роботу щодо умов та особливостей виплати винагороди; створення (отримання) інформації про сумарну кількість днів безпосередньої участі вказаних військовослужбовців у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій для виплати винагороди або допомоги у відповідності до постанови №153 та цього доручення.
Тобто, виплата винагороди постановою №153 передбачена для військовослужбовців утворених відповідно до законів України військових формувань.

Оцінка судом обставин справи

Згідно з частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Предметом цього спору є правовідносини щодо наявності підстав для нарахування та виплати позивачу одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень згідно постанови №153.
Згідно із статтею 1 Закону України від 06.12.1991 № 1932-XII "Про оборону України" (далі - Закон № 1932-XII) військове формування - створена відповідно до законодавства України сукупність військових з`єднань і частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями і призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності і національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону України "Про розвідку" від 17.09.2020 №912-IX до розвідувальних органів віднесено розвідувальний орган Міністерства оборони України.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону №912-IX розвідувальний орган Міністерства оборони України здійснює розвідувальну діяльність у воєнній сфері, сферах оборони, військового будівництва, військово-технічній та кібербезпеки.
Тобто, Головне управління розвідки Міністерства оборони України є військовим формуванням, яке здійснює розвідувальну діяльність у складі Міністерства оборони України,
Головне управління розвідки Міністерства оборони України, як розвідувальний орган Міністерства оборони України, є складовою військової організації, що здійснює забезпечення оборони держави.
На підставі Конституції України, Закону №912-IX, Закону № 1932-XII, а також підзаконних нормативних актів, суд дійшов висновку, що Головне управління розвідки Міністерства оборони України є військовим формуванням, утвореним відповідно до законодавства України, що здійснює розвідувальну діяльність у складі Міністерства оборони України.
Системний аналіз наведених вище норм права свідчить про те, що військовослужбовці утворених відповідно до законів України військових формувань, які відповідають критеріям, визначеним у постанові № 153 щодо віку, укладення відповідного контракту та безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій) вподовж певного строку, мають право на однакові соціальні гарантії, незалежно від відомчої приналежності (зокрема, чи то Збройних Сил України, чи то до Нацгварідії, чи Головного управління розвідки Міністерства оборони України, тощо).
Тому, постанова № 153 щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби шляхом виплати одноразової грошової винагороди поширюється на військовослужбовців Головного управління розвідки Міністерства оборони України, за дотримання умов, викладених у цій постанові, зокрема щодо віку, укладення відповідного контракту та безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій) вподовж певного строку.
На переконання суду, сама по собі належність військової частини до системи Головного управління розвідки Міністерства оборони України не свідчить про те, що така військова частина перестає бути військовим формуванням, утвореним відповідно до законів України, або що її військовослужбовці втрачають статус військовослужбовців, на яких поширюються соціальні гарантії, встановлені державою для осіб, які проходять військову службу та беруть участь у бойових діях.
Суд звертає увагу, що пункт 4 Постанови №153 поширює право на отримання одноразової грошової винагороди не лише на військовослужбовців Збройних Сил України, а й на осіб рядового, сержантського і старшинського складу інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення.
Таким чином, законодавець фактично визначив широкий суб`єктний склад осіб, які мають право на отримання відповідної винагороди, пов`язавши таке право насамперед із фактом проходження військової служби, віком військовослужбовця та його безпосередньою участю у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій.
При цьому положення Постанови №153 не містять прямої заборони чи виключення щодо поширення її дії на військовослужбовців розвідувальних органів або підпорядкованих їм військових частин.
За висновками суду, інше тлумачення приписів Постанови № 153 не відповідало б меті прийняття Постанови № 153 підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану та мало б ознаки дискримінації.

Повертаючись до обставин цієї справи, суд констатує, що позивач з моменту його прийняття на військову службу під час воєнного стану з 16.11.2022 по 01.02.2023 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_4 та з 02.02.2023 по цей час проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , яка одночасно є утвореним відповідно до закону України військовим формуванням та є розвідувальним структурним підрозділом, який організаційно та функціонально перебуває у підпорядкуванні ГУР Міністерства оборони України.
При цьому, учасниками справи визнається та обставина, що фактичні нарахування та виплата грошового забезпечення військовослужбовцям Військової частини НОМЕР_1 ГУР Міністерства оборони України проводяться Військовою частиною НОМЕР_2 ГУР Міністерства оборони України.
Беручи до уваги викладені вище обставини, суд вважає, що позивачем дотримані визначені Постановою № 153 умови для отримання одноразової грошової винагороди, оскільки: 1) станом на 13.02.2025 позивач прийнятий на військову службу під час воєнного стану у віці до 25 років; 2) проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 ; 3) брав безпосередню участь у бойових діях сукупно не менше шести місяців; 4) не притягнутий до кримінальної відповідальності чи адміністративної відповідальності за вчинення військового правопорушення.
Відтак, суд вважає, що позивач відповідає умовам, визначеним постановою №153 для отримання одноразової грошової винагороди.
При цьому, суд зауважує, що оскільки з огляду на зміст постанови № 153, не визначено обов`язку військовослужбовця звертатись для отримання винагороди до військової частини з відповідним рапортом, а передбачено самостійні ініціативні дії військової частини з метою дотримання прав військовослужбовців на отримання вказаної винагороди, то звернення позивача із відповідним рапортом чи відсутність такого рапорту не впливає на наявність підстав для встановлення бездіяльності щодо ненарахування та невиплати одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень відповідно до пункту 4 постанови № 153.
За правилами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Отже, суди, перевіряючи рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, у першу чергу повинні з`ясувати, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Відтак, відмову Військової частини НОМЕР_1 у виплаті позивачу одноразової грошової винагороди, суд вважає протиправною.
Таким чином, оцінюючи доводи позивача про порушення його прав відмовою відповідача у виплаті одноразової грошової винагороди відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153, суд вважає, що ефективним способом захисту порушеного права позивача є саме визнання протиправною відмови військової частини НОМЕР_1 у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень відповідно до пункту 4 постанови КМУ від 11.02.2025 №153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану"; зобов`язання Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду у розмірі 1 млн. гривень відповідно до пункту 4 постанови КМУ від 11.02.2025 №153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану".
Щодо посилань представника Військової частини НОМЕР_2 про пропуск позивачем місячного строку звернення до суду з цим позовом, то такі посилання судом відхиляються як безпідставні з огляду на наступне.
Так, відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. 
Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. 
Аналіз зазначених норм дає підстави зробити висновок, що шестимісячний строк звернення до суду в адміністративному судочинстві є загальним і застосовується, якщо інше не встановлено цим Кодексом або іншими законами. 
Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. 
Відповідно до частини четвертої статті 122 КАС України якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.
Як слідує з матеріалів справи, з метою належного захисту прав військовослужбовця, на адресу Військової частини НОМЕР_1 було направлено заяву від 24.11.2025 з вимогою, зокрема: 1. надати інформацію, чи був виданий наказ командира військової частини про нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 11 лютого 2025 р. № 153; 1.1. якщо так, надати копію витягу з наказу про нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 11 лютого 2025 р. № 153; 1.2 якщо ні, включити ОСОБА_1 до наказу про нарахування та виплату одноразової грошової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 11 лютого 2025 р. № 153; 2. нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду у розмірі 1 млн. гривень у відповідності до пункту 4 Постанови КМУ "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану" від 11 лютого 2025 року № 153.
У відповідь на цю заяву адвокатом було отримано лист від 17.12.2025, у якому повідомлено, що відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах України під час дії воєнного стану" виплата одноразової грошової винагороди здійснюється особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій. Враховуючи те, що підпорядковані ГУР МО України військові частини не належать до суб`єктного складу, передбаченого пунктом 4 Постанови, виплата одноразової грошової винагороди військовослужбовцям цих військових частин не передбачена.
Отже, фактичні обставини свідчать про наявність саме триваючих правовідносин, в яких відповідачі, як суб`єкти владних повноважень, протягом певного проміжку часу ухиляються від виконання своїх зобов`язань по відношенню до позивача. 
Оскільки відлік строків для звернення до суду розпочинається з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, крім випадків якщо інше прямо не передбачено законом, то суд вважає, що саме з листа-відмови від 17.12.2025 позивач дізнався про порушення своїх прав. 
При цьому, позивач проявив дійсну волю щодо реалізації гарантованого конституцією права на соціальний захист та в подальшому свою незгоду з відповіддю відповідача.
Важливою також суд вважає й ту обставину, що позивач є діючим військовослужбовцем та проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 , що по своїй суті ускладнило йому можливість без відкладного звернення до суду за захистом своїх прав. 
З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для залишення даної позовної заяви без розгляду. 
Відповідно до частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачі не навели жодних обставин та не надали належних доказів у спростування доводів позивача про наявність у нього права на виплату одноразової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153, та, як наслідок, не довели правомірності відмови у виплаті такої винагороди позивачу. 
За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат 

Згідно з частиною першою 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. 
Відтак, суд не здійснює розподілу судових витрат, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України "Про судовий збір".
Керуючись статтями 2, 3, 5-10, 72-77, 90, 132, 143, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень відповідно до пункту 4 постанови КМУ від 11.02.2025 №153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану".
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду у розмірі 1 млн. гривень відповідно до пункту 4 постанови КМУ від 11.02.2025 №153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану".
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити. 
Позивач: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ; АДРЕСА_3 ).
Відповідач-1: Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ; АДРЕСА_1 ).
Відповідач-2: Військова частина НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ; АДРЕСА_1 ).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів після складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Олександр КУКОБА