ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/18054/20 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача: Бужак Н.П.
Суддів: Кобаля М.І., Файдюка В.В.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги підприємства з іноземними інвестиціями «Амік Україна» та Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 серпня 2025 року, суддя Петричкович А.І., у справі за адміністративним позовом підприємства з іноземними інвестиціями «АМІК УКРАІНА» до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

У С Т А Н О В И В:

Підприємство з іноземними інвестиціями «АМІК УКРАЇНА» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, в якому просило:
- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 31 липня 2020 року №0002030503 та №0002040503.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.08.2020 вирішено розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Окружний адміністративний суд міста Києва було ліквідовано Законом України від 13.12.2022 № 2825-IX "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду".
З метою забезпечення розгляду адміністративної справи здійснено автоматизований розподіл судових справ між іншими окружними адміністративними судами України та дану справу передано до Хмельницького окружного адміністративного суду.
Відповідно до ухвали від 11.04.2025 Хмельницького окружного адміністративного суду вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження.
Згідно з ухвалою від 14.07.2025 суд замінив відповідача - Офіс великих платників податків Державної податкової служби на Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків та витребував докази.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 серпня 2025 року адміністративний позов задоволено частковою.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 31.07.2020 №0002030503.
В решті вимог позову відмовлено.
Стягнуто на користь ПІДПРИЄМСТВА З ІНОЗЕМНИМИ ІНВЕСТИЦІЯМИ «АМІК УКРАЇНА» судові витрати в розмірі 2102,00 (дві тисячі сто дві) гривні за рахунок асигнувань Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків.
Не погодившись з рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Підприємство з іноземними інвестиціями «АМІК УКРАЇНА» також звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для виходу із письмового провадження та проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні. Клопотання скаржника про розгляд справи за участі його представника залишити без задоволення.
В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.
Офісом великих платників податків Державної податкової служби було проведено фактичну перевірку АЗС з магазином за адресою: 04071, м. Київ, вул. Верхній Вал, 48, про що складено Акт перевірки від 06.07.2020 №0036/28-10/05-03-01/РРО/30603572 (далі - Акт перевірки), який від суб`єкта господарювання підписаний Моргун В.І. (арк. спр. 69-72), що також підтверджено матеріалами справи. 
Сторони не оспорюють факт призначення фактичної перевірка та її проведення контролюючим органом за описаних в Акті перевірки обставин, тому це не потребує доказуванню в силу вимог ч. 1 ст. 78 КАС України. 
Водночас, позивач не погодився з висновками перевірки, та, як наслідок, з винесеними за її результатом податковими повідомленнями рішеннями.
Відповідно до листа Офісу великих платників податків Державної податкової служби за №26340/10/28-10-05-03-01-12 від 30.07.2020 повідомив, що розглянув листи ПІДПРИЄМСТВА З ІНОЗЕМНИМИ ІНВЕСТИЦІЯМИ «АМІК УКРАЇНА», скаргу залишив без задоволення, висновки акту від 06.07.2020 №0036/28-10/05-03-01/РРО/30603572 - без змін (арк. спр.14-15).
Згідно з податковим повідомленням-рішенням від 31.07.2029 за №0002030503 на підставі Акту перевірки встановлено порушення ст. 11-1, ч. 13 ст. 18 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" та на підставі пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України абз. 18 ч. 2 ст. 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" застосовано суму штрафних санкцій у розмірі 10000 гривень (арк. спр.16).
Відповідно до податкового повідомлення-рішення від 31.07.2020 за №0002040503 на підставі Акту перевірки встановлено порушення п. 12 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та на підставі пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України, ст. 20 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 1447,74 гривень (арк. спр. 18).
З матеріалів справи убачається, що між ПІДПРИЄМСТВОМ З ІНОЗЕМНИМИ ІНВЕСТИЦІЯМИ «АМІК УКРАЇНА» (Покупець) та ПП "Стар Трейд 1" (Постачальник) укладено Договір поставки №16/786 від 01.08.2016 (арк. спр.20-21), який має Додаток №1 - Специфікація. У цій Специфікації не вказані сигари НARVEST CLAB CLASSIK "10 (арк. спр.22).
Відповідно до Накладної №67888242 від 05.06.2020 (податкова накладна №2491 від 05.06.2020) по Договору поставки №16/786 від 01.08.2016 Постачальник - ПП "Стар Трейд 1" передав Одержувачу - ПІДПРИЄМСТВУ З ІНОЗЕМНИМИ ІНВЕСТИЦІЯМИ «АМІК УКРАЇНА», зокрема: 10 пачок сигар НARVEST CLAB CLASSIK "10; код УКТ ЗЕД 2402100000; ціна без ПДВ - 102,10 гривень; ціна з ПДВ - 122,52 гривень (арк. спр.23).
Отже, матеріалами справи не підтверджено поставку сигар НARVEST CLAB CLASSIK "10 по Договору поставки №16/786 від 01.08.2016. При цьому, сторони не заперечують отримання та реалізацію позивачем сигар НARVEST CLAB CLASSIK "10 по ціні 135 гривень, що зафіксовано в Акті перевірки.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" тютюнові вироби - сигарети з фільтром або без фільтру, цигарки, сигари, сигарили, а також люльковий, нюхальний, смоктальний, жувальний тютюн, махорка та інші вироби з тютюну чи його замінників для куріння, нюхання, смоктання чи жування.
Згідно з пп. 14.1.106 п. 14.1 ст. 14 ПК України максимальні роздрібні ціни - ціни, встановлені на підакцизні товари (продукцію з урахуванням усіх видів податків (зборів). Акцизний податок з реалізованих суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів не включається до максимальної роздрібної ціни.
Максимальні роздрібні ціни на підакцизні товари (продукцію) встановлюються виробниками або імпортерами товарів (продукції) шляхом декларування таких цін у порядку, встановленому цим Кодексом. Продаж суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, на які встановлюються максимальні роздрібні ціни, не може здійснюватися за цінами, вищими за максимальні роздрібні ціни, збільшені на суму акцизного податку з роздрібної торгівлі підакцизних товарів.
Відповідно до пп. 14.1.107 п. 14.1 ст. 15 ПК України марка акцизного податку - спеціальний знак для маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів, віднесений до документів суворого обліку, який підтверджує сплату акцизного податку, легальність ввезення та реалізації на території України цих виробів.
Підпунктом 14.1.252 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що тютюнові вироби - сигарети з фільтром або без фільтру, цигарки, сигари, сигарили, а також люльковий, нюхальний, смоктальний, жувальний тютюн, махорка та інші вироби з тютюну чи його замінників для куріння, нюхання, смоктання чи жування.
Згідно з п. 28.2 ст. 28 ПК України відносною (адвалорною) визнається ставка податку, згідно з якою розмір податкових нарахувань встановлюється у відсотковому або кратному відношенні до одиниці вартісного виміру бази оподаткування.
Підпунктом 215.3.2 п. 215.2 ст. 215 ПК України. тютюнові вироби, тютюн та промислові замінники тютюну визначено, що сигари, включаючи сигари з відрізаними кінцями, та сигарили (тонкі сигари), з вмістом тютюну мають є підакцизним товаром, код товару (продукції) згідно з УКТ ЗЕД: 2402 10 00 00.
Відповідно до п. 220.1 ст. 220 ПК України встановлення максимальних роздрібних цін на підакцизні товари (продукцію) здійснюється виробником або імпортером товарів (продукції) шляхом декларування таких цін.
Згідно з п. 220.11 ст. 220 ПК України встановлені виробником або імпортером максимальні роздрібні ціни на підакцизні товари (продукцію) повинні наноситися на споживчу упаковку таких товарів разом з датою їх виробництва.
Отже, максимальні роздрібні ціни (далі - МРЦ) встановлюються виробником або імпортером на які була встановлена адвалорна ставка акцизного податку, і вони повинні наноситися на споживчу упаковку таких товарів разом з датою їх виробництва. Аналогічне стверджується ст. 11-1 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального". 
Як встановлено судом, позивач реалізував сигари НARVEST CLAB CLASSIK "10, код УКТ ЗЕД: 2402 10 00 00 по ціні 135 гривень, які отримав відповідно до Накладної №67888242 від 05.06.2020 (податкова накладна №2491 від 05.06.2020), які не вказані у Специфікації Договору поставки №16/786 від 01.08.2016, яка є додатком до цього правочину. При цьому, позивач надає фотокопію пачки цих сигар (арк. спр. 24) на яких вказана дата виготовлення та акцизна марка, що не спростовує відповідач. Крім цього, потрібно враховувати, що позивач не несе відповідальність за не нанесення ціни виробника чи імпортера на пачку цих сигар про що вказано у Акті перевірки та відповідно відповідальність за це.
Відповідач не надав доказів встановлення МРЦ на сигарах НARVEST CLAB CLASSIK "10, зокрема, хто повинен був вказати МРЦ на сигарах реалізованих позивачем з доказами на підтвердження цього.
Таким чином, суд першої інстанції вірно не прийняв від податкового органу доводи щодо визначення контролюючим органом перевищення МРЦ, виходячи з ціни сигар НARVEST CLAB CLASSIK "10 (код УКТ ЗЕД: 2402 10 00 00), отриманих позивачем відповідно до Накладної №67888242 від 05.06.2020 (податкова накладна №2491 від 05.06.2020) по Договору поставки №16/786 від 01.08.2016 від Постачальника ПП "Стар Трейд 1" (по цьому правочину не поставлялись ці сигари, враховуючи Специфікацію, чому контролюючий орган не дає оцінки) шляхом множення її на 5%, що становитиме 128,65 (122,52 + 6,13) гривень, при реалізації позивачем по 135 гривень, різниця 6,35 (135 - 128,65) гривень.
Відповідно до абзацу 18 ч.2 ст.17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" за порушення норм цього Закону до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: роздрібної торгівлі тютюновими виробами за цінами, вищими від максимальних роздрібних цін на тютюнові вироби, встановлених виробниками або імпортерами таких тютюнових виробів, збільшеними на суми акцизного податку з реалізації через роздрібну торговельну мережу тютюнових виробів, - 100 відсотків вартості наявних у суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) тютюнових виробів, але не менше 10000 гривень.
Щодо законності податкового повідомлення-рішення від 31 липня 2020 року №0002040503 колегія суддів зазначає наступне.
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності визначені Законом України від 16.07.99 № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Згідно ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію; облікова політика - сукупність принципів, методів і процедур, що використовуються підприємством для ведення бухгалтерського обліку, складання та подання фінансової звітності.
Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку (п. 2 ст. 3 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні).
Пунктом 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» визначено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку. 
Разом з тим, положення Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» не визначають порядку ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, а лише вказують на обов`язок суб`єктів господарювання вести такий облік у порядку, встановленому законодавством. 
У розділі V Закону України № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» передбачена відповідальність за порушення вимог лише цього Закону. 
Зокрема, фінансова санкція, встановлена ст. 20 зазначеного Закону, може бути застосована до юридичної особи лише у тому випадку, коли ця особа реалізує товари, які не відображені саме в бухгалтерському обліку у встановленому порядку, тобто не веде обліку товарів або веде його з порушенням порядку, визначеного Положенням (стандартом) 9.
Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 04.09.2020 у справі № 2а-12445/11/2670, від 13.08.2021 у справі № 809/1161/17. 
Так, згідно зі статтею 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 
Отже, суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/ або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) зобов`язані вести бухоблік, при цьому, облік товарних запасів на складах або за місцем їх реалізації їм слід вести згідно з П (С)БО 9 Запаси. 
Ведення саме бухгалтерського обліку (а не оперативного чи іншого видів обліку) запасів підтверджує виконання п. 12 ст. 3 Закону № 265/95 Наказом Міністерства фінансів України від 20.10.99 № 246 затверджене Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 9 «Запаси», яким визначено методологічні засади формування у бухгалтерському обліку інформації про запаси і розкриття її у Документ сформований в системі «Електронний суд» 15.09.2025 4 фінансовій звітності. 
Колегія суддів звертає увагу, що правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності визначені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», відповідно до статті 9 зазначеного акту підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. 
Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. 
Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. 
Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на кінець останнього дня кожного місяця. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені. 
Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. 
Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. 
Відповідно до частини 2 статті 8 вказаного Закону, питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належить до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. 
Частина 5 статті 8 того ж Закону визначає, що підприємство, зокрема, самостійно визначає облікову політику підприємства, розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського обліку), звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписанні бухгалтерських документів, затверджує правила документообігу і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку. 
Таким чином, до документів, що є підставою для оприбуткування (обліку) товару за місцем їх реалізації, належать первинні документи щодо походження (руху) товару, наприклад: накладні на внутрішнє переміщення товару, податкові та видаткові накладні.
Такий висновок Верховного Суду викладено у постанові від 25 вересня 2018 року у справі № К/9901/6513/18 при застосуванні пункту 12 статті 3, статті 20 ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».
Як убачається з матеріалів справи, під час проведення перевірки та до суду позивачем надавалися документи, що підтверджують належний облік ТМЦ. 
Єдиний порядок організації та виконання робіт, пов`язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти (далі - нафта) і нафтопродуктів встановлює Інструкція про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 № 281/171/578/155 (далі - «Інструкція № 281»). 
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що бухгалтерський облік, який регулюється Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і відповідальність за порушення якого встановлена нормами Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та оперативний облік, який регулюється норами Інструкції №281/171/578/155, є різними видами обліку та мають різну мету. 
Зокрема, бухгалтерський облік необхідний для виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передавання інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень, зокрема для контролю за сплатою податків до бюджетів, а оперативний облік призначений для контролю за матеріально відповідальними особами та попередження випадків шахрайства з ТМЦ.
Отже, дія Інструкції №281/171/578/155 не поширюється на Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», оскільки вона не розроблена на виконання вимог даного Закону.
Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 05.03.2019 року в справі №806/2402/16. 
Інструкція №281/171/578/155, встановлюючи обов`язок суб`єкта господарювання вести передбачені нею форми обліку нафтопродуктів, регулює оперативний контроль підприємства за обігом нафтопродуктів.
Відсутність чи недоліки в оформленні передбачених Інструкцією документів (журналів обліку, змінних звітів) не може бути єдиною підставою для висновку про порушення порядку ведення обліку палива за місцем його продажу та застосування до суб`єкта господарювання штрафних санкцій, передбачених статтею 20 Закону України «Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».
Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 14.07.2022 у справі № 520/18801/2020.
Пунктом 10 Інструкції №281 визначено порядок приймання і відпуску нафтопродуктів на автозаправних станціях.
Відповідно до підпункту 10.2.1 пункту 10.2 Інструкції приймання нафтопродуктів, що надійшли автомобільним транспортом від постачальників, здійснюється працівниками автозаправної станції за марками та видами (дизельне паливо залежно від масової частки сірки) за даними товарно-транспортних накладних у разі наявності паспорта якості та копії сертифіката відповідності. 
Приймання нафтопродуктів здійснюється відповідно до вимог робочої інструкції оператора АЗС та інструкції з охорони праці, які повинні бути затверджені керівником підприємства, якому належить АЗС. 
Підпунктом 10.2.10 пункту 10.2 Інструкції передбачено, що на підставі ТТН та акта приймання (у разі його наявності) оператор АЗС має оприбуткувати прийнятий нафтопродукт за марками та видами (дизельне паливо залежно від масової частки сірки), тобто зробити необхідні записи в журналі обліку надходження нафтопродуктів на АЗС. Дані про оприбутковані нафтопродукти заносяться до змінного звіту АЗС за формою № 17-НП (додаток 14).
Тобто, документами, які підтверджують оприбуткування нафтопродуктів є товарно-транспортні накладні та акти приймання (в разі наявності), записи про які вносяться до журналу обліку надходження нафтопродуктів на АЗС.
Торгівля пальним, що не облікований належним чином взагалі не можлива на АЗС, оскільки через ТРК можливий відпуск лише того обсягу пального, що занесений до РРО.
Колегія суддів звертає увагу, що облік нафтопродуктів здійснюється (в межах похибки вимірювальної техніки) на підставі первинних документів бухгалтерського обліку (даних ТТН), а не фактичного зливання бензовоза, що визначено п. 10.2.10 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 №281/171/578/155).
Водночас, облік нафтопродуктів на АЗС полягає у вчиненні відповідних записів про прибуття нафтопродуктів в журналі за формою № 13-НП (п. 10.2.10 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 №281/171/578/155). 
Отже, Інструкція зобов`язує приймати нафтопродукти та відображати записи в бухгалтерському обліку одразу з нестачами/надлишками в межах похибки вимірювальної техніки.
Як зазначає скаржник, документи, щодо обліку НП на АЗС були надані до перевірки і жодних претензій до наданих документів в Акті перевірки не зафіксовано.
Також скаржник, зазначив, що для виявлення фактичного залишку пального в резервуарі проводиться інвентаризація. 
Така інвентаризація має бути проведена не рідше одного разу на місяць, що визначено п. 13.2 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 №281/171/578/155);- в залежності від температури навколишнього природнього середовища об`єм нафтопродукту (як одиниця обліку на АЗС згідно п. 10.1 Інструкції) змінюється, частина нафтопродукту може знаходиться у паровій фазі.
Між тим, колегією суддів під час розгляду справи встановлено, що операцій продажу необлікованих товарів у Актах перевірки встановлено не було.
Колегія суддів під час розгляді даної справи враховує правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 12.03.2019 року № 806/1403/16, від 05.03.2019 № 814/2158/16, від 05.03.2019 № 806/2402/16.
Зокрема, Верховний Суд виснував наступну правову позицію: «… висновок про порушення позивачем порядку ведення обліку товарів за місцем їх реалізації та зберігання зроблений податковим органом, виходячи з нестачі нафтопродуктів, тобто, невідповідності між залишками запасів (товарно-матеріальних цінностей) за даними обліку та фактичними залишками запасів (товарно-матеріальних цінностей), хоча сам по собі факт нестачі палива не свідчить про порушення порядку обліку товарів за місцем їх реалізації та зберігання, оскільки може бути наслідком інших обставин. Згідно з висновками акту перевірки, ревізори ототожнили надлишок та нестачу товарів з таким порушенням як реалізація товарів, які не обліковані в установленому порядку… Отже, висновок податкового органу про те, що виявлена нестача товарів є свідченням здійснення Товариством реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку, є помилковим.». 
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що Технічними вимогами до спеціалізованих електронних контрольно-касових апаратів для автозаправних станцій (протокольного рішення Державної комісії з питань впровадження електронних систем і засобів контролю та управління товарним і грошовим обігом від 27 червня 2002 р. № 13) передбачено (п.п.4, 5, 10, 20), що до складу ЕККА (електронний контрольно-касовий апарат) повинні входити такі функціональні блоки: фіскальний блок; механізм друкування чеків, контрольної стрічки та звітів; програмно-технічні засоби управління ПРК; індикатори клієнта та оператора; введення інформації (клавіатура). Фіскальний блок, механізм друкування чеків, контрольної стрічки та звітів, а також програмно технічні засоби управління електронними ПРК повинні розміщуватися в єдиному корпусі. ЕККА повинен забезпечувати: формування фіскальним блоком команд управління дозволу (заборони) відпускання пального з ПРК, які надходять до програмно-технічних засобів управління ПРК; передачу від ПРК до фіскального блока інформації про об`єм відпущеного на поточний момент пального і відображення її на індикаторі оператора; можливість проведення розрахунків за замовлене/відпущене пальне у готівковій та не менш як у чотирьох безготівкових формах оплати, у тому числі з використанням банківських платіжних карток Національної системи масових електронних платежів; автоматичне введення з платіжного термінала інформації про вартість фактично сплаченого за допомогою платіжної картки пального до оперативної пам`яті фіскального блока. Робота ЕККА повинна блокуватися у разі від`єднання програмно-технічних засобів управління ПРК або будь-якого його функціонального блока. 
З урахуванням зазначеного, колегія суддів доходить висновку, що відповідачем протиправно було винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення №0002040503, а судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні позовних вимог в цій частині.
Тому колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду в частині відмови позивачу в задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.
Щодо апеляційної скарги Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, то її доводи не знайшли свого підтвердження в ході апеляційцного розгляду справи, а тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.
При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: 2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За змістом ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підприємства з іноземними інвестиціями «АМІК УКРАІНА» підлягає задоволенню. 
Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 серпня 2025 року слід скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про визнання протиправим та скасування податкового повідомлення-рішення №0002040503 від 31 липня 2020 року.
В решті рішення суду слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу підприємства з іноземними інвестиціями «АМІК УКРАЇНА» задовольнити.
Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 серпня 2025 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог.
Ухвалити в цій частині нове рішення, яким визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-ршення, винесеного Офісом великих платників податків ДПС, від 31 липня 2020 року №0002040505.
В решті рішення суду залишити без змін.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (ЄДРПОУ 44082145) на користь підприємства з іноземними інвестиціями «АМІК УКРАЇНА» (ЄДРПОУ 30603572) витрати, пов`язані з розглядом справи - судовий збір в розмірі 3153 (три тисячі сто п`ятдесят три) грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк, визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Кобаль М.І.

Файдюк В.В.