Справа № 144/275/26
Провадження № 2/144/699/26

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" серпня 2026 р. Теплицький районний суд Вінницької області
в складі: головуючого судді - Германа О.С.,
за участі секретаря судового засідання – Пігулі А.А.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданнісправу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

 
04.03.2026 року представник ТОВ «ВІН ФІНАНС» - Романенко М.Е. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 01.02.2019 Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» укладено договір кредитної лінії № L3464261 з ОСОБА_1 . Первісний кредитор виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти, в свою чергу позичальник, не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів в наслідок чого виникла заборгованість. Загальний розмір заборгованості становив 18403,00 грн., яка складала з тіла кредиту в розмірі 7 700,00 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом 3003,00 грн., заборгованість по штрафах/ по пені в валюті кредиту - 7 700,00 грн. 01.07.2019 між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір відступлення права вимоги №01072019, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги в тому числі за договором кредитної лінії № L3464261 за яким ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набуло прав кредитора відносно відповідача. Станом на дату укладення договору №01072019 від 01.07.2019 відступлення права вимоги, сума заборгованості відповідача перед новим кредитором – ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» за кредитним договором становила 18403,00 грн. В період з 01.07.2019 року по 04.02.2026 року по кредитному договору № L3464261 від 12.03.2019 року надходження коштів на користь ТОВ «ВІН ФІНАНС» в рахунок погашення заборгованості за кредитом - 0,00 грн. Тому, враховуючи вищезазначене, сума заборгованості за відступленим правом вимоги становить 18403,00 грн. Всупереч умов кредитного договору та вимог закону відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми кредиту та сплати процентів і комісії, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед новим кредитором ТОВ «ВІН ФІНАНС». Кредитний договір № L3464261 укладено з відповідачем у електронній формі. Заборгованість відповідача за кредитним договором № L3464261 від 12.03.2019 року - 18 403,00 грн., з них сума збитків з урахуванням 3% річних – 1 657,78 грн., сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань - 4 024,08 грн., разом заборгованість становить - 24 084,86 грн.
На підставі наведеного представник ТОВ «ВІН ФІНАНС» просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «ВІН ФІНАНС» суму заборгованості за кредитним договом у розмірі 24 084,86 грн., судовий збір у розмірі 2662,40 грн та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн.
03 червня 2026 року Теплицьким районним судом Вінницької області винесено заочне рішення за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відповідно якого позов задоволено.
Відповідно до ухвали Теплицького районного суду від 23 червня 2026 року задоволено заяву представника відповідача ОСОБА_1 , адвоката – Калініна Сергія Костянтиновича про перегляд заочного рішення по справі позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором - заочне рішення скасоване.
Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Калінін С.К. 13.07.2026 подав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що матеріалами справи не підтверджено укладення між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДІНЕРО» та ОСОБА_1 договору кредитної лінії № AG8147460 від 12.03.2019 та додаткових угод, погодження ними умов кредитування.  ОСОБА_1 заперечує факт укладення договору та додаткових угод та розмір заборгованості. В матеріалах справи відсутні докази, з яких можна було б установити, що ОСОБА_1 пройшла ідентифікацію в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДІНЕРО» при вході в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», через номер телефону чи електронну пошту, які б вона сама зазначила. На підтвердження своїх позовних вимог ТОВ «ВІН ФІНАНС» надано договір № AG8147460 від 12.03.2019 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДІНЕРО» та ОСОБА_1 , а також додаткові угоди до нього. Водночас із наданої копії договору та додаткових угод вбачається відсутність електронного підпису ОСОБА_1 . Відповідач категорично заперечує факт укладення відповідачем кредитного договору та додаткових угод, його належну ідентифікацію при укладенні. У даному випадку позивачем не надано жодних доказів як б підтверджували: (а) що ОСОБА_1 певним чином ідентифікувалася в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, і залишила там свої контактні дані; (б) що вона отримала цей ідентифікатор за тими контактними даними, які лишила, і ввела цей ідентифікатор у спеціально відведене поле; (в) що її дії були пов`язані саме з її наміром укласти певний договір. Отже, матеріали судової справи взагалі не містять жодного доказу, що нібито укладення договору № AG8147460 від 12.03.2019 та додаткових угод відбувалось в порядку визначеному чинним законодавством. Всі «докази», які спромігся надати позивач суду, це довідка про ідентифікацію яка створена кредитором ТОВ «ДІНЕРО», як зацікавленою особою та роздруківка договору та додаткових угод які останній намагається видати за нібито укладений кредитний договір № AG8147460 від 12.03.2019. Враховуючи той беззаперечний факт, що позивачем не надано до суду оригіналу електронного доказу, а саме спірних кредитного договору № AG8147460 від 12.03.2019 та додаткових угод, матеріали судової справи не місять доказів. Вочевидь, зазначення в договорі примітки, що договір підписано електронним підписом не може свідчити про підписання такого договору представником ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДІНЕРО», оскільки позивачем не направлено протоколу створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису. Так само позивач не надав електронний файл з оригіналом електронного договору, щоб суд та сторона відповідача мали можливість перевірити факт накладання КЕП та зміст електронного файлу на сайті центрального засвідчувального органу Міністерства цифрової трансформації України https://czo.gov.ua/verify. Таким чином неможливо пересвідчитись, що договір містить електронного підпису як з боку «первісного кредитора» так і з боку відповідача. Також, суд не може вважати таким доказом укладення спірного правочину інформацію надану АТ КБ «ПРИВАТБАНК», оскільки зазначена виписка не містить даних, що кошти у розмірі 7 700,00 грн. було зараховано саме від ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДІНЕРО» на банківську картку ОСОБА_1 саме на виконання договору № AG8147460 від 12.03.2019. Позивачем не надано розрахунку заборгованості первісного кредитора ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПІНЯ «ДІНЕРО» щодо заборгованості за договором № AG8147460 від 12.03.2019.
У відзиві вказано, що договір № AG8147460 від 12.03.2019 є нікчемним, оскільки не підписаний відповідачем та кредитором, а тому такий правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (нікчемністю). Таким чином, враховуючи те, що для відступлення права вимоги необхідним є існування самого зобов`язання, за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог, а договір № AG8147460 від 12.03.2019 не є укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДІНЕРО», відсутні підстави вважати, що ТОВ «ВІН ФІННС» набуло права вимоги до ОСОБА_1 на підставі укладеного між ним та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДІНЕРО» договору відступлення прав вимоги № 01072019 від 01.07.2019. Позивачем не надано доказів на підтвердження оплати за договором відступлення прав вимоги № 01072019 від 01.07.2019, а тому ним не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором від первісного кредитора ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДІНЕРО» до ТОВ «ВІН ФІНАНС».
Крім цього, заявляючи вимогу про стягнення заборгованості по штрафам/по пені в розмірі 7 700,00 грн., інфляційних витрат в розмірі 4 024,08 грн. та 3% річних за прострочення виконання зобов`язання в розмірі – 1 657,78 грн. позивач не взяв до уваги, що карантин через COVID-19 ввели в Україні з 12.03.2020. 
На підставі викладеного у відзиві, представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову ТОВ «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Стягнути з ТОВ «ВІН ФІНАНС» на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті послуг адвокатського бюро «Калінін і Партнери» за надання професійної правничої (правової) допомоги в розмірі 6 000,00 грн.
21.07.2026 представник позивача ТОВ «ВІН ФІНАНС» - Романенко М.Е. подав суду додаткові пояснення, в яких вказав, що Законодавством України передбачено, що оформлення кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання договору в паперовій формі власноручним підписом. Вважає, що належнм та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину . Без оримання листа на ел пошту, та/ або смс повідомлення на номер телефону, без здійснення входу на сайт компнї за допомогою логіна особистого кабінета і пароля особистого кабінета – кредитний договів між позивачем і відповідачем не був би укладений – отже сторони досягли згоди щодо істотних умов договору. До позовної заяви долучено виписки по рахунку складені саме ТОВ «ФК «Дінеро».
Сторони в судове засідання не з`явились.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши наявні у справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
За положеннями ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За положеннями ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (п.1 ч.2 ст.16 цього Кодексу).
За положеннями ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Загальний розмір заборгованості становив 18403,00 грн., яка складала з тіла кредиту в розмірі 7 700,00 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом 3003,00 грн., заборгованість по штрафах/ по пені в валюті кредиту - 7 700,00 грн. 01.07.2019 між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір відступлення права вимоги №01072019, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги в тому числі за договором кредитної лінії № L3464261 за яким ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набуло прав кредитора відносно відповідача (а. с. 14-16).
Станом на дату укладення договору №01072019 від 01.07.2019 відступлення права вимоги, сума заборгованості відповідача перед новим кредитором – ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» за кредитним договором становила 18403,00 грн. 
В період з 01.07.2019 року по 04.02.2026 року по кредитному договору № L3464261 від 12.03.2019 року надходження коштів на користь ТОВ «ВІН ФІНАНС» в рахунок погашення заборгованості за кредитом - 0,00 грн. Тому, враховуючи вищезазначене, сума заборгованості за відступленим правом вимоги становить 18403,00 грн. (а. с. 13).
Всупереч умов кредитного договору та вимог закону відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми кредиту та сплати процентів і комісії, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед новим кредитором ТОВ «ВІН ФІНАНС». 
Кредитний договір № L3464261 укладено з відповідачем у електронній формі. Заборгованість відповідача за кредитним договором № L3464261 від 12.03.2019 року - 18 403,00 грн., з них сума збитків з урахуванням 3% річних – 1 657,78 грн., сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань - 4 024,08 грн., разом заборгованість становить - 24 084,86 грн.
Згідно Акту про підтвердження факту надання (правової) допомоги від 27.08.2025, правнича допомога складає: підготовку позовної заяви з додатками про стягнення кредитної заборгованості, що становить 5 000 (п`ять тисяч) грн. (а. с. 11).
Відповідно до витребуваної судом інформації, суду надано ТОВ «ФК`ДІНЕРО» паспорт споживчого кредиту та спеціальні умови для короткострокового кредиту договору кредитної лінії № АG8147460, додаткову угоду № АМ 2257974 до спеціальних умов для короткострокового кредиту договору кредитної лінії № АG8147460, спеціальні умови договору кредитної лінії.
Відповідно до заявлених у відзиві представником відповідача вимог про стягнення судових витрат з позивача за надання правової допомоги у розмірі, судом долучено договір №б/н/26 про надання професійної правничої (правової) допомоги та додаток до договору від 26.03.2026 (а. с. 159-126). 
За таких обставин, суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49, 51 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України.
Згідно ст. 639 ЦК України - договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Згідно зі ст. 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст.6 25 ЦПК України - боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно зі ст. 526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України - за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України - позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявляючи вимогу про стягнення заборгованості по штрафам/по пені в розмірі 7 700,00 грн., інфляційних витрат в розмірі 4 024,08 грн. та 3% річних за прострочення виконання зобов`язання в розмірі – 1 657,78 грн. позивач не взяв до уваги, що карантин через COVID-19 ввели в Україні з 12.03.2020. 
Відповідно ст. 15 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.
Таким чином, нарахування заборгованості по штрафам/по пені, інфляційних витрат та 3 % річних за прострочення виконання зобов`язання у період дії карантинних обмежень – незаконне.
Крім цього, цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).
Частинами 2, 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Пунктом 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року передбачено що істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання).
Позивач є новим кредитором (фактором), а тому для останнього відсутні негативні наслідки у зв`язку з невиконанням умов договору, адже такі негативні наслідки могли наступити тільки для первісного кредитора.
В позивній заяві позивач не обґрунтовує настання негативних наслідків для ного, у зв`язку з невиконанням умов договору.
Також, Верховний Суд України в постанові від 03.09.2014 року в справі № 6- 100цс14 вказав, що частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.
Отже, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відсотків річних за користування кредитними коштами, оскільки вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних за користування кредитними коштами.
В наданій позивачем копії договору № AG8147460 від 12.03.2019 визначена відсоткова ставка на день в розмірі 1,3 % . Визначений ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДІНЕРО» у вказаному вище договорі розмір процентів, який застосований при розрахунку заборгованості (1,30 % за кожен день, тобто 468,00 % річних) є непропорційно високим та призводить до дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника (споживача), відтак таки пункт договору, є несправедливим і суперечить принципам розумності та добросовісності, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання/неналежного виконання позичальником зобов`язань за цим договором.
Отже, положення кредитного договору щодо річних відсоткових ставок не відповідають загальним засадам цивільного законодавства про договір щодо справедливості, добросовісності, розумності його умов.
У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.
Пунктами 1.2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985року № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.
Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують договору.
Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору.
Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248 споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності.
При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абз.3 пп.3.2 п.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
Окрім цього, як зазначено в рішенні Конституційного суду України від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п.6 ст. 3, ч.3 ст. 509 та ч.1-2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити.
Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення.
У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками фізичними особами.
Такого ж самого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20).
Також, відповідно до постанови Великої палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Відповідно до пункту 8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика палата Верховного Суду дійшла до висновку, що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
Застосовуючи аналогію та враховуючи те, що заявлена позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими процентами в розмірі 24084, 86 за кредитним договором № L3464261 від 12.03.2019 року не є співрозмірною сумі кредиту у розмірі 7 700 грн. за кредитним договором № L3464261 від 12.03.2019, суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором.
За таких обставин, суд вважає, що розмір процентів підлягає зменшенню до меж, що відповідають принципам справедливості та вимогам законодавства, а саме — не більше ніж 50% від суми кредиту, тобто 3850 грн.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, доведені та підлягають частковому задоволенню, а саме загальний розмір грошових вимог, який може бути стягнутий з відповідача, не повинен перевищувати: 7700 (тіло) + 3 850 грн. (відсотки) = 11 550,00 грн.
Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат на правову допомогу, суд дійшов наступного висновку.
Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підтвердження витрат, пов`язаних з правовою допомогою стороною позивача надано: копію договору про надання правової допомоги № 0107 від 01.07.2025 року, акт № 724 наданих послуг правової (правничої) допомоги від 10.04.2026 року
Враховуючи викладене, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, а також ураховуючи критерій складності справи, принципи співмірності та розумності судових витрат, часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та задоволеннявимог відзиву на позов.
Суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України у розмірі (5000 х 48 %(сума боргу 11550 від суми яку заявлено позивачем 24084, 86 = 47, 96), що становить 2400 грн.
Що до заявлених у відзиві представником відповідача вимог про стягнення судових витрат з позивача за надання правової допомоги у розмірі 600, що підтверджуються договором №б/н/26 про надання професійної правничої (правової) допомоги та додаток до договору, суд вважає що вони підлягають частковому стягненню у сумі пропорційної до суми зменшення боргу, а саме до 3000 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача (п.2 ч.2ст.141 ЦПК України).
З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 2662, 40 грн, враховуючи, що позивачем було заявлено до стягнення 24084, 86 грн., а до задоволення підлягає сума боргу в розмірі 11 550 грн. 00 коп., що становить 48 % (11550 х 100% : 24084,86) від заявлених вимог, то судові витрати підлягають відшкодуванню в розмірі 1277,95 грн. (2662 грн.40 коп. х 48%), які слід стягнути з відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 202, 204, 207, 213, 251, 252, 509, 512, 514, 525, 530, 599, 610-612, 625, 626, 628, 631, 634, 637, 638, 639, 641, 642, 1048, 1050, 1054, 1056-1, 1082 ЦК України, ЗУ «Про електронну комерцію», ЗУ «Про захист прав споживача», ст. ст. 2, 12, 81,78, 81, 133, 137, 141, 258,259,264,265,272,273,354, ЦПК України , суд,-

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково. 
Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» (вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8, м. Київ, 04112, код ЄДР 38750239) заборгованість за кредитним договором № L3464261 від 12.03.2019 року у загальному розмірі 11550 грн.00 коп. (одинадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят) гривень та понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 1277,95 (тисячу двісті сімдесят сім гривень дев`яносто п`ять копійок) гривень та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2400.00 (дві тисячі чотириста) грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» (вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8, м. Київ, 04112, код ЄДР 38750239) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційної скарги не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Вінницького апеляційного суду. Учасники справи, яким повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя