Справа № 186/601/26
Номер провадження № 2/0186/1049/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(ЗАОЧНЕ)
08 липня 2026 року місто Шахтарське.
Шахтарський міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Янжули С.А.,
при секретарі - Лиман Н.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шахтарському в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ровеньківської міської ради Луганської області, про визнання права власності на спадкове майно,
ВСТАНОВИВ:
17 березня 2026 року в провадження Шахтарського міського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Ровеньківської міської ради Луганської області, про визнання права власності на спадкове майно, подана через підсистему "Електронний суд" представником позивача - адвокатом Корфом П.К.
І. Стислий виклад позицій учасників справи.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що йому та його дружині - ОСОБА_2 , на праві спільної часткової власності (по 1/2 частці кожному) належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, виданим 21 січня 1998 року Управлінням соціальної сфери ГХК «РА» на підставі розпорядження (наказу) від 23 грудня 1997 року №5291 та зареєстрованим Ровеньківським БТІ 17 листопада 1998 за №10136\65. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його дружина – ОСОБА_2 , про що Кременецьким відділом ДРАЦС у Кременецькому районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) було складено відповідний актовий запис № 267 від 26 квітня 2022 року, свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 26 квітня 2022 року.
04 вересня 2025 року він звернувся до приватного нотаріуса Кременецького районного нотаріального округу Михайлової Г.В. за видачею свідоцтва про право на спадщину на майно померлої дружини, а саме: 1/2 частку вказаної квартири.
Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09 вересня 2025 року йому було відмовлено в оформленні свідоцтва про право на спадщину, так як згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна та щодо суб`єкта, отриманої шляхом безпосереднього доступу нотаріуса до реєстру під час підготовки до вчинення нотаріальної дії, відсутня інформація щодо реєстрації за спадкодавцем права власності на квартиру АДРЕСА_1 .
На даний час інформацію з реєстрів БТІ по Луганській області витребувати неможливо, оскільки архіви відсутні і на підконтрольну органам державної влади України територію не вивезені.
У зв`язку з тим, що належність спадкодавцеві – ОСОБА_2 на праві власності спадкового майна – 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 не підтверджено, підстави для вчинення нотаріальної дії – видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, відсутні. Так само в стані юридичної невизначеності перебуває і 1/2 частка квартири самого позивача.
Тому позивач змушений звернутися до суду.
Просить суд визнати за ним право власності, в порядку спадкування за законом, після смерті дружини - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 ; визнати за ним право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 . 
Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, останній надав заяву про розгляд справи в їх відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовільнити.
Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, про дату розгляду справи повідомлений належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті "Судова влада України", відзив на позовну заяву не надав, про причини неявки суд не сповістив, заяви про розгляд справи в його відсутність на адресу суду не надходило. 
Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою Шахтарського міського суду Дніпропетровської області від 24 березня 2026 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Шахтарського міського суду Дніпропетровської області від 19 травня 2026 року було закрито підготовче засідання у справі та призначено справу до судового розгляду.
Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи, у тому числі копія спадкової справи №128/2025, заведеної після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .
Відповідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.
Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за внутрішнім переконанням наявні в матеріалах справи докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.
Копією повторного свідоцтва про шлюб НОМЕР_2 від 12 жовтня 2021 року підтверджується, що 20 вересня 1969 року укладено шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінене на ОСОБА_4 .
Судом встановлено, що позивачу - ОСОБА_1 та його дружині - ОСОБА_2 , на праві спільної часткової власності (по 1/2 частці кожному) належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, виданим 21 січня 1998 року Управлінням соціальної сфери ГХК «РА» на підставі розпорядження (наказу) від 23 грудня 1997 року №5291 та зареєстрованим Ровеньківським БТІ 17 листопада 1998 за №10136\65. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці ІНФОРМАЦІЯ_2 померла дружина позивача – ОСОБА_2 , про що Кременецьким відділом ДРАЦС у Кременецькому районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) було складено відповідний актовий запис № 267 від 26 квітня 2022 року, свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 26 квітня 2022 року.
04 вересня 2025 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Кременецького районного нотаріального округу Михайлової Г.В. за видачею свідоцтва про право на спадщину на майно померлої дружини, а саме: 1/2 частку вказаної квартири.
Приватним нотаріусом заведено спадкову справу №128/2025.
Інші особи, які б звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини або відмову від неї, відсутні, що підтверджується матеріалами спадкової справи.
Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09 вересня 2025 року йому було відмовлено в оформленні свідоцтва про право на спадщину, так як згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна та щодо суб`єкта, отриманої шляхом безпосереднього доступу нотаріуса до реєстру під час підготовки до вчинення нотаріальної дії, відсутня інформація щодо реєстрації за спадкодавцем права власності на квартиру АДРЕСА_1 .
На даний час інформацію з реєстрів БТІ по Луганській області витребувати неможливо, оскільки архіви відсутні і на підконтрольну органам державної влади України територію не вивезені.
У зв`язку з тим, що належність спадкодавцеві – ОСОБА_2 на праві власності спадкового майна – 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 не підтверджено, підстави для вчинення нотаріальної дії – видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, відсутні. Так само в стані юридичної невизначеності перебуває і 1/2 частка квартири самого позивача.
ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне.
За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року N 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.
Частиною першою статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.
Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК), статей 4, 5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Згідно зі статтями 12, 13, 81 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Відповідно до положень частини 1-4 статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.
Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Стосовно позовної вимоги про визнання за позивачем права спільної часткової власності на 1/2 частку нерухомого майна у вигляді квартири, суд приходить до наступного.
Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла.
У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм правом та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (ч.2 ст.41Конституції України). 
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Стаття 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.
Як зазначено у постановах Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі №127/28130/20, від 02 листопада 2022 року у справі №686/27167/21, при дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.
Відповідно до статті 1 Конституції України Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є з цілісною і недоторканною (стаття 2 Конституції України).
Згідно зі статтею 2 Закону України від 15 квітня 2014 року № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі - Закон № 1207-VII) цей Закон визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.
Відповідно до статті 2 Закон № 1207-VII, датою початку тимчасової окупації окремих територій України є 19 лютого 2014 року.
Окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими починаючи з 07 квітня 2014 року.
Згідно зі статтею 9 Закону № 1207-VII державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України.
Згідно з частиною четвертою, п`ятою статті 11 Закону № 1207-VII набуття та припинення права власності на нерухоме майно, яке знаходиться на тимчасово окупованій території, здійснюється відповідно до законодавства України за межами тимчасово окупованої території. У разі неможливості здійснення державним реєстратором повноважень щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на тимчасово окупованій території орган державної реєстрації визначається Кабінетом Міністрів України.
Встановлено, що квартира АДРЕСА_1 , як нерухоме майно, знаходиться на території Луганської області, яка від 07 квітня 2014 року є тимчасово окупованою територією.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи 1/2 частка вказаного житлового приміщення належить позивачу на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21 січня 1998 року. Право власності на вказану квартиру зареєстроване у Ровеньківському БТІ 17 листопада 1998 року за №10136/65.
Згідно з частиною першою статті 182 ЦК України та статей 4, 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності та інші права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Відповідно до наказу Міністерства юстиції України «Про врегулювання відносин, пов`язаних з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно, що розташоване на тимчасово окупованій території України» від 28 березня 2016 року № 898/5 (далі - Наказ № 898/5) у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація права власності та інших речових прав на нерухоме майно, що розташоване в межах тимчасово окупованої території Донецької та Луганської областей, проводиться незалежно від місцезнаходження такого майна; ведення реєстраційних справ у паперовій формі щодо нерухомого майна, що розташоване в межах тимчасово окупованої території Донецької та Луганської областей, забезпечує Харківське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України.
Отже, право власності на квартиру, як об`єкта нерухомого майна, що знаходиться в Луганській області, яка є тимчасово окупованою територією України, підлягає державній реєстрації за межами тимчасово окупованої території Луганської області відповідно до законодавства України з дотриманням вимог статей 182, 657 ЦК України, а також статей 4, 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з урахуванням положення Наказу № 898/5.
З копії рішення про відмову у видачі свідоцтва про спадщину, яке міститься в матеріалах справи, вбачається, що приватним нотаріусом не отримано документів та/або інформації, необхідної для проведення нотаріальної дії.
Суд зазначає, що згідно пункту 3 частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.
Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно із частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може гуртуватися на припущеннях.
Як встановлено судом, та підтверджено матеріалами справи, позивачу ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 1/2 частка квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло. Право власності на вказане житлове приміщення зареєстроване у Бюро технічної інвентаризації. В зв`язку з чим, позовні вимоги в цій частині є такими, що підлягають задоволенню.
Стосовно позовної вимоги про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частку житлового приміщення, що належить ОСОБА_2 , суд приходить до наступного.
Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до норм ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі, зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України).
На день смерті спадкодавця - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остання проживала лише із своїм чоловіком, позивачем по справі – ОСОБА_1 , що підтверджується записами будинкової книги.
Отже, єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 є її чоловік – ОСОБА_1 .
Доказів зворотного суду не надано.
Спадкодавцем ОСОБА_2 право власності набуте у 1998 році. Надані суду копії свідоцтва про право власності на житло, видане 21 січня 1998 року, технічного паспорту на квартиру; домової книги, видані та посвідчені органом, що здійснював реєстрацію права власності на той час, свідчить про дотримання законодавства, що діяло на момент реєстрації права власності на квартиру.
Виходячи з викладеного вище та аналізуючи надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачем доведено право власності спадкодавця на 1/2 частку квартири, проте, оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно такі відомості відсутні, а отримати інформацію щодо зареєстрованого права власності спадкодавця на спірну квартиру у БТІ по Луганській області на теперішній час неможливо, позивач не може отримати спадщину і розпоряджатись нею відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, у зв`язку з чим, заявлена позовна вимога підлягають задоволенню.
Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України.
Оскільки позивач не просить стягнути з відповідача на його користь судові витрати, то останні слід залишити за позивачем по справі.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 328, 331,392, 127, 1268 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 223, 258, 259, 264, 265, 273,280-283 ЦПК України, ст.ст.2,3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-IV від 01 липня 2004 року, 1.4, 2.2., 4.1. Правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходиться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджених Наказом державного комітету України по житлово-комунальному господарству №56 від 13 грудня 1995 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 19 січня 1996 року за №31/1056 п. 22 Постанови Кабінету Міністрів України №432 від 02 травня 2023 року «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України у сферах державної реєстрації», абз.6 п.12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25 грудня 2015 року №1127, - суд
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Ровеньківської міської ради Луганської області, про визнання права власності на спадкове майно - задовільнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , право спільної часткової власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності в порядку спадкування за законом після смерті дружини - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , що належить померлій на праві спільної часткової власності.
Судові витрати по справі залишити за позивачем.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Інформація про учасників справи.
Позивач: ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований в АДРЕСА_2 , зареєстрований, як ВПО, по АДРЕСА_3 .
Відповідач: Ровеньківська міська рада Луганської області, код ЄДРПОУ 25963225, юридична адреса: вул.Леніна, буд.41, м.Ровеньки, Луганської області.
Повний текст рішення суду виготовлений 08 липня 2026 року.

Суддя: С.А.Янжула.