Справа №461/2803/26
Провадження № 2/461/2370/26

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
14 липня 2026 року м. Львів
Галицький районний суд м.Львова у складі:
головуючого судді Зубачик Н.Б.,
секретаря судових засідань Чубей К.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором -
в с т а н о в и в:
АТ «Ідея Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором кредиту №М35.00601.011777110 від 14.04.2025 в розмірі 128670,06 грн. та судовий збір у розмірі 3328 грн.
В обґрунтування поданого позову покликається на те, що 14.04.2025 між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту №М35.00601.011777110, згідно якого відповідач отримала кредит в розмірі 150000 грн., зі сплатою 81 % річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів.
Позивач виконав свої зобов`язання згідно умов кредитного договору, що підтверджується належними чином засвідченими копіями доказів видачі кредиту. Однак, відповідач не виконує свої зобов`язання, передбачені договором, внаслідок чого станом на 09.02.2026 утворилась заборгованість в розмірі 128670,06 грн. Відтак, у зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, 06.01.2026 на адресу відповідача направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань. Згідно даної вимоги АТ «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої на день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Також відповідачу було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги до неї будуть здійснені заходи щодо примусового стягнення заборгованості за кредитним договором на власний вибір кредитора.
Враховуючи наведене, а також те, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, просить позов задоволити.
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 06.05.2026 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (у письмовому провадженні).
01.06.2026 відповідач ОСОБА_1 через канцелярію суду подала відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, розгляд справи здійснювати за обов`язкової участі відповідача або її уповноваженого представника та витребувати у позивача оригінал кредитного договору разом з додатками та графіком платежів для огляду у судовому засіданні, а також повний покроковий (щомісячний) деталізований витяг за особовим рахунком відповідача із зазначенням конкретного цільового спрямування кожної гривні з внесених нею 89850 грн. В обгрунтування відзиву зазначає, що позовні вимоги є необгрунтованими, безпідставними, арифметично некоректними та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі. Так як, вона діяла добросовісно, із моменту отримання кредиту здійснювала систематичні, регулярні та значні платежі на користь банку з метою належного виконання та дострокового часткового погашення кредиту. Загальна сума коштів, фактично внесених нею на погашення кредиту становить 89850 грн. Вважає, що дана сума складає майже 60% від усього початкового тіла кредиту, отриманого від фінансової установи. Однак, попри те, що відповідач сплатила банку значну суму коштів, АТ "Ідея Банк" здійснював розподіл та зарахування таких у непрозорий спосіб. Зазначає, що Банк умисно спрямував платежі споживача на погашення надуманих прихованих комісій, завищених відсоткових ставок (номінальна ставка становить 81% річних) та незаконних штрафних санкцій і як наслідок, основна сума заборгованості (тіло кредиту) практично не зменшувалась. Окрім того, АТ "Ідея Банк" обмежив доступ відповідача до умов кредитування, не надавши на руки належним чином завірений примірник кредитного договору та деталізований графік платежів. Такі дії банку прямо порушують положення Закону України "Про споживче кредитування" та ст.11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів" щодо заборони встановлення недобросовісних, прихованих та кабальних умов фінансових послуг. Також вважає, безпідставними вимоги про одномоментне дострокове повернення кредиту, оскільки дострокове стягнення всієї суми кредиту разом із штрафами за договором, який було укладено на 5 років, є формою зловживання правом з боку фінансової установи. Відповідно до імперативних вимог чинного законодавства України, зокрема пункту 6-1 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування споживач звільняється від відповідальності перед кредитором у разі прострочення виконання зобов`язань за кредитом. Нарахування будь-яких штрафів, пені чи інших неустойок є суворо забороненим, а їх включення позивачем до загальної суми стягнення незаконним. З огляду на зазначене, просить відмовити в задоволенні позову.
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 02.06.2026 відкладено розгляд справи для надання позивачу терміну подати відповідь на відзив.
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 18.06.2026 за клопотанням представника позивача відкладено розгляд справи.
02.07.2026 представник позивача Михайлик М.С. через систему "Електронний суд" подав додаткові пояснення у справі, відповідно до яких виклав заперечення на відзив, просить врахувати дану відповідь на відзив під час розгляду справи та позовні вимоги задоволити у повному обсязі. Окрім того, представник надав детальний розрахунок по кредиту №М35.00601.011777110. В обгрунтування заперечень зазначає, що не погоджується з аргументами відповідача викладеними у відзиві на позовну заяву, вважає їх необгрунтованими, безпідставними, оскільки внесенні платежі відповідача в погашення заборгованості за кредитним договором здійснювались відповідно до п.2.17, п.2.18 договору кредиту №М35.00601.011777110. Проценти нараховані позичальнику за ставкою 81 % річних, відповідно до п.1.3 кредитного договору та такі не перевищують орієнтовну реальну річну процентну ставку, з якою була ознайомлена відповідач до підписання кредитного договору, а тому відсутні підстави вважати, що вона помилялась щодо розміру процентної ставки при укладенні кредитного договору. Проте, проценти визначені у кредитному договорі, не є компенсацією в розумінні ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки такі слід розглядати, як правові наслідки, що настають у разі порушення зобов`язання. Перед укладенням договору сторони досягли згоди з усіх істотних його умов, зокрема, й щодо розміру процентів за користування кредитом. Також, банк надав ОСОБА_1 повну інформацію про умови надання кредиту відповідно до вимог законодавства. Отже, підписанням кредитного договору, відповідач погодилася на запропонований розмір процентів за користування кредитом та зобов`язалась їх сплатити.
Також, 02.07.2026 представник позивача Михайлик М.С. через систему "Електронний суд" подав заяву про залишення позову без розгляду в частині, у якій просить залишити позовні вимоги в частині стягнення грошових коштів у розмірі 2000 грн. за кредитним договором без розгляду.
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 02.07.2026 заяву представника позивача Михайлика М.С. про залишення частини позовних вимог без розгляду — задоволено. Позовні вимоги Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 в частині стягнення грошових коштів у розмірі 2000 грн. за кредитним договором №М35.00601.011777110 - залишено без розгляду та відкладено розгляд справи для надання відповідачу часу для ознайомлення з додатковими поясненнями у справі, підготовку та скерування заперечення на такі.
13.07.2026 відповідач ОСОБА_1 через канцелярію суду та 14.07.2026 через систему "Електронний суд" подала заперечення на додаткові пояснення позивача, відповідно до яких не погоджується із позицією позивача, вважає наданий ним "детальний розрахунок заборгованості" таким, що штучно завищує суму боргу за рахунок кабальних нарахувань, відтак просить суд здійснити власний, справедливий перерахунок та повністю відмовити у стягненні необгрунтованих сум.
Сторони у справі про судовий розгляд даного позову повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши клопотання відповідача про витребування доказів, суд дійшов висновку, що воно не підлягає до задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.
У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.
З змісту клопотання відповідача вбачається, що воно не відповідає вимогам ст. 84 ЦПК України, оскільки відповідачем не наведено належного обґрунтування необхідності витребування кожного із зазначених у клопотанні доказів, не конкретизовано, які саме обставини, що входять до предмета доказування у цій справі, можуть бути підтверджені або спростовані відповідними доказами.
Крім того, відповідачем не зазначено та не надано жодних доказів вжиття нею заходів для самостійного отримання запитуваних документів, зокрема шляхом звернення із відповідними запитами до АТ "Ідея Банк", а також не наведено об`єктивних причин, які б унеможливлювали їх самостійне отримання.
При цьому, саме по собі звернення до суду з клопотанням про витребування доказів не звільняє учасника справи від обов`язку довести неможливість їх самостійного одержання. Інститут витребування доказів судом не має на меті покладення на суд обов`язку щодо збору доказів замість сторони, а застосовується виключно у випадках, коли особа доведе існування об`єктивних перешкод для їх отримання.
За таких обставин суд дійшов висновку, що подане клопотання є необґрунтованим, не відповідає вимогам ч. 2 ст. 84 ЦПК України, а тому підстави для його задоволення відсутні.
Разом з тим, чинне законодавство не передбачає обов`язку здійснювати розгляд зазначеної категорії справ за обов`язкової участі відповідача або її уповноваженого представника, а тому, питання про порядок розгляду справи вирішується на розсуд суду під час відкриття провадження у справі.
Суд наголошує, що спрощене провадження, як і загальне позовне провадження спрямовані на всебічний, повний та об`єктивний розгляд справи з дослідженням всіх наданих сторонами доказів, вивченням всіх заяв сторін по суті справи, тобто спрощене провадження не є провадженням, в якому розглядаються безспірні вимоги. Отже, сторони не позбавлені можливості викласти свої доводи, аргументи, міркування, заперечення у письмових заявах по суті справи, не позбавлені можливості надавати суду свої докази на спростування вимог та заперечень один одного у строки, визначені судом або законом, та в повній мірі користуються правами, передбаченими ЦПК України.
Відтак, враховуючи норми чинного Цивільно-процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що у клопотанні відповідача про розгляд справи за обов`язкової участі відповідача або її уповноваженого представника необхідно відмовити.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку.
Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які
ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина перша та друга статті 5 ЦПК України).
Судом встановлено, що 14.04.2025 між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту №М35.00601.011777110, згідно якого банк надає позичальнику кредит на споживчі цілі, а позичальник отримує його на наступних умовах: тип кредиту – мобільний-бонус (п.1.1. договору), сума кредиту - 150000 грн. (п.1.2. договору), процентна ставка та тип – 81 % річних - фіксована (п.1.3. договору), строк кредиту - 60 місяців (п.1.4. договору), з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів /а.с.22-27/.
Згідно п.2.4. кредитного договору, нанесенням власноручного підпису під цим договором позичальник акцептує Публічну пропозицію про приєднання до ДКБОФО, та погоджується з тим, що ДКБОФО і Тарифи, які є невід`ємною частиною ДКБОФО, та Графік щомісячних платежів (Додаток № 1 до Договору) є невід`ємними складовими цього договору та зобов`язується виконувати їх умови та підтверджує, що в день укладення цього Договору за його вибором йому надано ДКБОФО та Тарифи, вони йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення.
Відповідно до п.2.7. кредитного договору, позичальник підтверджує, що: перед укладанням Договору отримав всі необхідні пояснення з метою забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансового стану, та погодився з інформацією, передбаченою чинним законодавством України, для прийняття обґрунтованого рішення про укладання Договору; підтверджує і засвідчує, що вся інформація та/або документи, надані ним Банку є повною та достовірною у всіх відношеннях і він зобов?язується повідомляти Банк про будь-які зміни в цій інформації, що можуть статися, не пізніше, ніж через 3 банківських дні від настання таких змін.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.
Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Частина 1 ст.612 ЦК України визначає, що боржник, у даному випадку відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом.
За змістом статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). 
Статтями 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», передбачена така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту, яка визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.
Відповідно до частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання згідно умов договору кредиту, що підтверджується копіями платіжних інструкцій та випискою по рахунку /а.с.31, 32/. Однак, відповідач свої зобов`язання щодо повернення, сплати кредиту, та нарахованих інших платежів, у тому числі процентів, не дотримується, тим самим порушила істотні умови кредитного договору.
З виписки по рахунку IBAN № НОМЕР_1 за період з 01.01.2000 по 09.02.2026 вбачається, що ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами та здійснювала погашення кредиту, остання сплата відповідачем, зарахування по кредитному договорі здійснено 30.01.2026 /а.с.32/.
У постанові Верховний суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.12.2020 у справі №127/23910/14-ц дійшов висновку, що часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу.
Окрім цього, Верховний Суд неодноразово зазначав про те, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій (постанови Верховного Суду: від 30.01.2018 у справі №161/16891/15-ц (провадження №61-517св18), від 25.05.2021 у справі №554/4300/16-ц (провадження №61-3689св21) та інші). Також виснував, що виписка з особового рахунку клієнта є підтвердженням виконаних операцій по рахунку, а тому є доказом, який містить інформацію щодо предмета доказування у справах про стягнення заборгованості, що відповідає вимогам статті 77 ЦПК України щодо належності доказів, а також вимогам статті 78 ЦПК України щодо допустимості доказів постанова Верховного Суду від 25.05.2022 у справі №645/59/16-, провадження №61-2138св21).
У зв`язку із невиконанням умов договору кредиту №М35.00601.011777110 від 14.04.2025 утворилась заборгованість, яка згідно детального розрахунку заборгованості станом на 22.06.2026 становить 126670,06 грн. та складається із наступного: прострочений основний борг – 107415,16 грн. та прострочені проценти – 19254,90 грн. /а.с.80/.
Відповідно до п. 1.11.2 кредитного договору, Банк має право вимагати дострокового повернення позичальником кредиту за цим Договором в повному обсязі у випадку затримання позичальником сплати частини кредиту та/або процентів на один календарний місяць.
Сторони домовилися, що виникнення зобов`язання позичальника достроково повернути кредитору всю заборгованість за цим договором з вказаних вище підстав, тягне за собою виконання всіх передбачених цим Договором платіжних зобов`язань позичальника в строк, що зазначений у відповідній вимозі Банку, яка надсилається позичальнику в порядку, передбаченому п.16 цього Договору. В разі надіслання Банком вимоги про дострокове погашення заборгованості — термін повернення кредиту та виконання інших грошових зобов`язань за Договором є таким, що настав.
Згідно п.16 кредитного договору, всі повідомлення сторін за Договором, у тому числі вимоги кредитодавця, вважатимуться зробленими належним чином, якщо вони будуть здійснені у письмовій формі та надіслані листом через поштове відділення зв`язку, кур`єром, телеграфом або вручені особисто за зазначеними в цьому Договорі адресами сторін чи за адресами зміненими відповідно до п.11.4 цього Договору, або надіслані у формі електронного документу на адресу електронної пошти, вказану в реквізитах цього Договору, чи змінену відповідно до п.11.4 цього Договору. При цьому, кредитодавець та клієнт вважаються повідомленими належним чином (такими, що отримали повідомлення в день здачі його до установи зв`язку або в день надсиланням на адресу електронної пошти) навіть при неотриманні такого листа, у разі наявності відмітки поштового відділення зв`язку про надіслання такого листа/ факту надсилання електронного листа на вказану в Договорі адресу, чи на адресу, змінену відповідно до умов цього Договору.
Так, 06.01.2026 на адресу ОСОБА_1 направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією списку про згрупування поштових відправлень /а.с.35/. Згідно даної вимоги АТ «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом. Також відповідачу було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги до неї будуть здійснені заходи щодо примусового стягнення заборгованості за кредитним договором на власний вибір кредитора. /а.с. 34/.
Однак, ОСОБА_1 належним чином не відреагувала на вимогу та зобов`язань за вищезгаданим договором кредиту не виконала.
Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до вимог ст.ст.76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Вимогами процесуального закону визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування – це процесуальний обов`язок суду.
Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін (пункт 4 частини третьої статті 2 ЦПК України). У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі
і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 січня 2019 року в справі №127/13957/16-ц (провадження № 61-26417св18) викладена правова позиція, що «за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
За змістом висновку Верховного Суду у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21 саме на сторону відповідача покладено процесуальний обов`язок спростування розміру заборгованості, заявленого стороною позивача.
При цьому, посилання відповідача на те, що нею було сплачено 89 850 грн, саме по собі не свідчить про належне виконання кредитного зобов`язання чи неправильність визначеного позивачем розміру заборгованості. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України саме сторона, яка заперечує проти позову, повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень. Водночас відповідач не надала суду власного контррозрахунку заборгованості, не зазначила, які саме суми та за які конкретні періоди, на її думку, були нараховані неправильно, а також не навела арифметичних розрахунків, які б свідчили про інший розмір заборгованості. Її заперечення фактично зводяться до незгоди із розрахунком банку.
Наданий позивачем детальний розрахунок заборгованості містить відомості про рух кредитної заборгованості, суми здійснених платежів, залишок основного боргу та нараховані проценти. Вказаний розрахунок узгоджується з випискою по рахунку та іншими письмовими доказами, наявними у матеріалах справи. Будь-яких належних і допустимих доказів, які б свідчили про його недостовірність чи неправильність, відповідачем суду не подано.
Також, доводи відповідача про те, що банк безпідставно спрямовував внесені кошти на погашення процентів та інших платежів замість погашення основної суми кредиту є помилковими, так як порядок черговості зарахування платежів прямо визначений умовами кредитного договору (пункти 2.17, 2.18), з якими відповідач погодилася під час його укладення, засвідчивши це власноручним підписом. Доказів визнання відповідних положень договору недійсними або несправедливими у встановленому законом порядку матеріали справи не містять.
Також суд відхиляє доводи відповідача про те, що процентна ставка у розмірі 81 % річних є незаконною або свідчить про кабальність договору. Відповідно до статей 627, 628, 638 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору та погодженні його істотних умов, у тому числі розміру процентної ставки. Матеріали справи підтверджують, що до укладення договору відповідач була ознайомлена з умовами кредитування, паспортом споживчого кредиту, орієнтовною реальною річною процентною ставкою та графіком платежів, а підписанням договору підтвердила отримання всієї необхідної інформації. Сам по собі значний розмір процентної ставки не є підставою для звільнення позичальника від виконання добровільно прийнятих на себе договірних зобов`язань.
Посилання відповідача на положення статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» також є безпідставними. У межах даної справи не заявлено вимог про визнання окремих умов кредитного договору недійсними, а договір не оспорений у встановленому законом порядку. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, доки його недійсність не встановлена законом або судом.
Суд не приймає до уваги доводи відповідача на пункт 6-1 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Як вбачається з остаточного розрахунку заборгованості, після часткового залишення позову без розгляду позивач просить стягнути лише прострочену суму основного боргу та проценти за користування кредитом. Вимоги про стягнення штрафу, пені чи інших видів неустойки позивачем не заявлені, а тому наведені відповідачем положення законодавства, які стосуються звільнення боржника від відповідальності у вигляді неустойки під час дії воєнного стану, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Разом з тим, доводи відповідача про безпідставність дострокового пред`явлення вимоги про повернення кредиту також спростовуються матеріалами справи. Право банку вимагати дострокового виконання зобов`язання прямо передбачене пунктом 1.11.2 кредитного договору, а також відповідає положенням частини другої статті 1050 ЦК України.
Суд відхиляє аргументи відповідача про те, що на момент укладення договору АТ «Ідея Банк» не надало повної та прозорої інформації про всі умови кредитування, зокрема про реальну відсоткову ставку, оскільки на виконання ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» позивач надав споживачу усю необхідну інформацію перед укладенням кредитного договору, що підтверджується Паспортом споживчого кредиту, підписаним особисто ОСОБА_1 /а.с.28/. Погодившись на всі запропоновані банком умови, ОСОБА_1 підписала кредитний договір №М35.00601.011777110 від 14.04.2025, в якому зокрема містився пункт щодо розміру відсоткової ставки за наданим кредитом.
Крім того, у п.2.7 кредитного договору сторони погодили, що нанесенням власноручного підпису позичальник підтвердив, що умови даного договору він вважає такими, що відповідають його інтересам.
Відповідач також не скористалася наданим їй правом, передбаченим п.1.11 кредитного договору, на відмову від такого договору, а відтак вважала умови такого прийнятними для себе.
Разом з тим, доводи відповідача викладені у відзиві щодо необхідності зменшення розміру заборгованості за кредитним договором жодним чином не підтвердженні, а відтак, відсотки, які нараховані відповідно до умов кредитування, не підлягають списанню. Оскільки відповідач заперечуючи заявлені до стягнення нараховані відсотки за кредитним договором, не надала жодних доказів, що заявлені до стягнення відсотки є штрафними, а не договірними.
Враховуючи, що між сторонами було досягнуто згоди за істотними умовами спірного кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим цей договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.
Відтак, суд вважає, що позов є підставним, оскільки встановлено, що ОСОБА_1 прострочила погашення поточних платежів кредиту та нарахованих відсотків, належним чином не повертає отриманий кредит, не виконує взятих на себе за договором зобов`язань, відповідач не надала суду доказів на спростування вимог позивача, а тому позов необхідно задоволити.
Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем було сплачено судовий збір у сумі 3328 грн., а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст. 4, 526, 530, 612, 625, 629, 1049, 1054 ЦК України, ст. 81, 128, 141, 223, 247, 258, 259, 263-265, 351-355 ЦПК України, суд - 
в и р і ш и в :
позов Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором — задоволити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за договором кредиту №М35.00601.011777110 від 14.04.2025 в розмірі 126670 (сто двадцять шість тисяч шістсот сімдесят) грн. 06 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» сплачений судовий збір в розмірі 3328 (три тисячі триста двадцять вісім) грн. 00 коп.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: Акціонерне товариство «Ідея Банк», місцезнаходження: 79008, м. Львів, вул. Валова, 11, ЄДРПОУ 19390819.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя          Зубачик Н.Б.