КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/12052/2026 Доповідач - Кафідова О.В.

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 756/11720/25

11 вересня 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.
суддів - Оніщука М.І.
- Шебуєвої В.А.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Нурієва Рустама Бейказовича на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 19 грудня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Діденко Є.В. у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, - 

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що 26 грудня 2019 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 799747025 на суму 16 200 грн. 
Зазначав, що кредитний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису, договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора 3D35E4CG.
Вказував, що перед укладенням кредитного договору відповідач з метою отримання кредиту самостійно за допомогою мережі Інтернет перейшов на офіційний сайт первісного кредитора www.moneyveo.ua, зареєструвався на сайті, створивши особистий кабінет позичальника, за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи первісного кредитора заповнив та подав заявку на отримання грошових коштів у кредит, у якій вказав свої персональні дані, паспортні дані, номер телефону, РНОКПП, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів та місце реєстрації/проживання, пройшов перевірку, ознайомився та підтвердив згоду з офертою, індивідуальною частиною кредитного договору та Правилами надання грошових коштів у позику.
Позивач зазначав, що відповідач отримав на номер телефону, вказаний у заявці, персональний одноразовий ідентифікатор, який використав для підписання кредитного договору, та надав згоду на пропозицію первісного кредитора щодо укладення кредитного договору. Вважав, що саме відповідач ініціював укладення кредитного договору, оформив заявку на сайті первісного кредитора та підписав кредитний договір з використанням одноразового ідентифікатора. 
Вказував, що при укладенні кредитного договору відповідач діяв відповідно до Алгоритму дій споживача в інформаційно-телекомунікаційній системі первісного кредитора, а порядок його дій підтверджується довідкою щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі первісного кредитора.
Зазначав, що первісний кредитор перед погодженням заявки перевірив особисті дані відповідача, дійсність та аутентифікацію його платіжної картки згідно зі стандартами відповідних платіжних систем.
Позивач посилався на те, що первісний кредитор виконав свій обов`язок за кредитним договором та 26 грудня 2019 року перерахував відповідачу 16 200 грн на банківську картку № НОМЕР_1 , яку відповідач указав у заявці при укладенні кредитного договору, що підтверджується платіжним дорученням.
Для отримання додаткових доказів щодо належності платіжної картки відповідачу, факту перерахування первісним кредитором та зарахування коштів на картковий рахунок відповідача, а також належності номера телефону відповідачу адвокатом було направлено запит до банку-емітента, однак у наданні відповідної інформації було відмовлено. У зв`язку із цим позивачем заявлено клопотання про витребування доказів у порядку статті 84 ЦПК України. 
Щодо переходу права вимоги позивач зазначав, що 28 листопада 2018 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено договір факторингу № 28/1118-01, до якого в подальшому укладалися додаткові угоди, у тому числі щодо продовження строку його дії.
Вказував, що первісний кредитор та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» на виконання договору факторингу № 28/1118-01 підписали Реєстр прав вимоги № 77 від 05 травня 2020 року, за яким від первісного кредитора до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі, зазначеному в Реєстрі прав вимоги. 
Зазначав, що 27 травня 2024 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено договір факторингу № 27/0524-01, а на його виконання сторони підписали Реєстр прав вимоги № 1 від 27 травня 2024 року, за яким до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.
04 червня 2025 року між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу № 04/06/25-Ю, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.
Позивач зазначав, що відповідно до Реєстру боржників від 04 червня 2025 року за договором факторингу № 04/06/25-Ю від ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 50 650,86 грн, а факт переходу прав вимоги підтверджується актом прийому-передачі Реєстру боржників та платіжною інструкцією щодо сплати фінансування. 
Окремо позивач зазначав, що ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» не здійснювали жодних нарахувань за кредитним договором, у період перебування права вимоги у ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» відповідачем не здійснювалося погашення заборгованості, а станом на дату подання позову на рахунки позивача не надходило жодного платежу на погашення заборгованості. 
Зазначав, що загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем на момент подання позовної заяви становить 50 650,86 грн, з яких 16 199,40 грн - заборгованість за тілом кредиту, 33 398,51 грн - заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом, 0 грн - заборгованість за штрафними санкціями, та посилався на виписку з особового рахунку за період з 04 червня 2025 року по 25 червня 2025 року. 
З огляду на вище викладене просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором № 799747025 від 26 грудня 2019 року у розмірі 49 597,91 грн, а також судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 7 000 грн. 
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 19 грудня 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості - задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» суму заборгованості за Договором кредитної лінії №799747025 від 26.12.2019 у розмірі 49 597 грн. 91 коп., що складається із: 16 199,40 грн. - заборгованості за тілом кредитом; 33 398,51 грн. - заборгованості за простроченими відсотками, а також судові витрати: судовий збір у сумі 2 422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 000,00 грн., а всього в загальному розмірі 59 020 (п`ятдесят дев`ять тисяч двадцять) грн. 31 коп.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 15 травня 2026 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Нурієв Рустам Бейказович подав через підсистему «Електронний суд» апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду, в якій просить прийняти апеляційну скаргу до розгляду та відкрити апеляційне провадження, скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за простроченими відсотками, нарахованими за період проходження відповідачем військової служби під час дії особливого періоду та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом, нарахованих за період проходження ОСОБА_1 військової служби, скасувати рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 заборгованості за простроченими відсотками, нарахованими за період проходження та ухвалити в цій частині нове рішення, яким здійснити їх розподіл пропорційно фактично задоволеним позовним вимогам.
Апеляційну скаргу обґрунтовує порушенням права відповідача на судовий захист та принципу змагальності сторін.
Зазначає, що ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 25 серпня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Вказує, що суд першої інстанції зазначив про повідомлення відповідача шляхом направлення судової кореспонденції засобами поштового зв`язку за адресою його реєстрації, однак поштове відправлення повернулося до суду без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», після чого суд дійшов висновку про належне повідомлення відповідача та розглянув справу за наявними матеріалами в порядку частини п`ятої статті 279 ЦПК України.
Вважає такий висновок передчасним та таким, що не відповідає вимогам процесуального законодавства.
Зазначає, що як на момент розгляду справи судом першої інстанції, так і на час подання апеляційної скарги відповідач проходить військову службу у складі Збройних Сил України під час особливого періоду, виконував бойові завдання та тривалий час перебував поза місцем своєї реєстрації, що об`єктивно унеможливлювало отримання поштової кореспонденції.
Вважає, що факт повернення поштового відправлення без вручення свідчить не про належне повідомлення відповідача, а про відсутність реального інформування про розгляд справи.
Зазначає, що суд першої інстанції, маючи інформацію про невручення судової кореспонденції, не вжив додаткових заходів для забезпечення участі відповідача у справі, не з`ясував причини його відсутності за місцем реєстрації, не перевірив можливість проходження ним військової служби та не забезпечив реалізацію права на подання відзиву й доказів.
Вважає, що справу було розглянуто без урахування особливого правового статусу відповідача, що призвело до істотного порушення його права на захист та є самостійною підставою для скасування рішення суду першої інстанції. 
Також апеляційну скаргу обґрунтовує неправильним застосуванням судом норм матеріального права при визначенні розміру заборгованості.
Зазначає, що, задовольняючи позов та стягнувши з відповідача 33 398,51 грн заборгованості за простроченими відсотками, суд першої інстанції неправомірно не застосував норми спеціального законодавства, що регулюють правовий статус військовослужбовців.
Вказує, що відповідач у 2019 році уклав кредитний договір та отримав грошові кошти у розмірі близько 16 200 грн, які становлять тіло кредиту, а до початку повномасштабної збройної агресії російської федерації кредитні правовідносини існували у звичайному режимі.
Зазначає, що з 15 червня 2022 року ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у складі Збройних Сил України, у період проходження військової служби безпосередньо залучався до виконання завдань із забезпечення оборони держави, перебував у районах проведення бойових дій та проходив лікування після отриманого поранення.
Вказує, що у червні 2024 року під час виконання обов`язків військової служби відповідач отримав бойове поранення, у зв`язку із чим перебував на лікуванні та реабілітації.
Зазначає, що, незважаючи на перебування відповідача на військовій службі та отримане бойове поранення, позивач продовжував нарахування процентів за користування кредитом та інших платежів за кредитним договором, що, на думку апелянта, суперечить вимогам пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Посилаючись на положення зазначеної норми, вказує, що починаючи з 15 червня 2022 року - моменту набуття відповідачем статусу військовослужбовця - проценти за користування кредитом не підлягали нарахуванню протягом усього періоду проходження ним військової служби. 
Апелянт окремо зазначає, що апеляційна скарга не містить заперечень щодо існування кредитного зобов`язання як такого, а також щодо заборгованості, яка виникла до набуття відповідачем статусу військовослужбовця, а предметом апеляційного оскарження є виключно частина рішення щодо стягнення процентів, нарахованих, за його твердженням, у період проходження військової служби.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та додатково подані апелянтом докази, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом. 
Зазначеним вимогам оскаржуване рішення в оскарженій частині відповідає.
Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
Враховуючи, що відповідач не отримав направленої судом кореспонденції, участі у розгляді справи в суді першої інстанції не брав, а надані ним до апеляційної скарги документи стосуються проходження військової служби та обставин, на які він посилається як на підставу апеляційного оскарження, колегія суддів вважає можливим прийняти та дослідити подані апелянтом докази.
Судом встановлено, що 26 грудня 2019 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 укладено договір № 799747025.
Відповідно до пункту 1.1 договору ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» зобов`язалося надати ОСОБА_1 кредит без конкретної споживчої мети у сумі 16 200 грн на умовах строковості, зворотності та платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом.
Пунктами 1.2, 1.3 договору визначено строк дії договору та строк надання кредиту - 30 днів.
Відповідно до пункту 1.4 договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у розмірі 0,85 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту до закінчення строку кредиту, визначеного пунктом 1.3 договору.
Пунктом 1.5 договору передбачено сплату процентів за фактичний час користування кредитом із розрахунку 310,25 % річних. 
Графіком розрахунків, який є Додатком № 1 до договору, визначено термін платежу 25 січня 2020 року, суму кредиту 16 200 грн, нараховані проценти 4 131 грн та загальну суму до сплати 20 331 грн.
У графіку також зазначено, що сукупна вартість кредиту становить 125,50 % від суми кредиту, або 20 331 грн, та включає проценти за користування кредитом у розмірі 25,50 % від суми кредиту, або 4 131 грн, і суму кредиту 16 200 грн.
Договір та графік містять відомості про електронний підпис ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором 3D35E4CG, який було направлено 26 грудня 2019 року о 21:10:51 та введено 26 грудня 2019 року о 21:12:15, а також номер телефону НОМЕР_2 . 
Пунктом 4.2 кредитного договору сторони погодили, що у випадку користування позичальником кредитом понад строк, встановлений пунктом 1.3 договору або додатковими угодами, зобов`язання позичальника продовжуються на весь період фактичного користування кредитом, при цьому встановлено порядок нарахування процентів за понадстрокове користування кредитом у розмірі 1,70 % за кожний день користування кредитом.
Відповідно до пункту 4.4 договору сторони погодили, що проценти, нараховані згідно з пунктами 4.2 та 4.3 договору після закінчення строку кредиту, є процентами, які нараховуються за понадстрокове користування грошовими коштами в розумінні частини другої статті 625 ЦК України. 
26 січня 2020 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до договору № 799747025, за умовами якої у зв`язку з неможливістю виконання позичальником умов договору та на підставі його звернення строк надання кредиту продовжено ще на 30 днів.
Пунктом 3 додаткової угоди передбачено, що починаючи з 25 січня 2020 року позичальник сплачує за користування кредитом 1,70 % на день від суми кредиту. Додатковою угодою передбачено, що вона поширює свою дію на правовідносини сторін із 25 січня 2020 року. 
Відповідно до заявки на отримання грошових коштів у кредит від 26 грудня 2019 року позичальником зазначено ОСОБА_1 , кредитний договір № 799747025, суму кредиту 16 200 грн, строк кредиту 30 днів, фінансовий номер телефону НОМЕР_2 , електронну адресу  ІНФОРМАЦІЯ_1  та номер картки НОМЕР_1 . 
Згідно з довідкою щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», заявка на кредит подана 26 грудня 2019 року о 21:09, одноразовий ідентифікатор 3D35E4CG направлено на номер телефону НОМЕР_2 о 21:10:51, введено позичальником та відправлено товариству о 21:12:15, а перерахування коштів зазначено о 21:12:20.
У довідці також відображено продовження строку кредитування на 30 днів із 25 січня 2020 року та процентну ставку на період продовження 1,70 % на день. 
Матеріали справи містять платіжне доручення № af4e42d1-fc48-4fa3-ad38-eb3fc29ff553 від 26 грудня 2019 року, відповідно до якого платником є ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», отримувачем - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , сума платежу - 16 200 грн, рахунок отримувача - НОМЕР_4 , номер платіжної картки - 5168-74XX-XXXX-8673.
У призначенні платежу зазначено: переказ коштів згідно з договором № 799747025 від 26 грудня 2019 року ОСОБА_1 для зарахування на платіжну картку № НОМЕР_1 . Платіж проведено банком 26 грудня 2019 року. 
Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» за договором № 799747025 кредит у сумі 16 200 грн видано 26 грудня 2019 року, а дата продажу права вимоги зазначена 05 травня 2020 року.
У розрахунку відображено платежі: 26 січня 2020 року - 4 407 грн та 27 лютого 2020 року - 750 грн, всього 5 157 грн.
Розрахунок містить щоденні нарахування процентів: починаючи з 26 грудня 2019 року - 137,70 грн на день, а в подальшому - 275,39 грн на день. Останній рядок розрахунку первісного кредитора датований 05 травня 2020 року. У підсумковому рядку зазначено 36 708,17 грн нарахованих процентів. 
Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» датою придбання права вимоги зазначено 05 травня 2020 року.
Станом на 05 травня 2020 року в розрахунку зазначено 16 199,40 грн тіла кредиту, 35 342,39 грн процентів та 51 541,79 грн загальної заборгованості.
З 06 травня 2020 року по 14 травня 2020 року у розрахунку відображені щоденні нарахування процентів по 275,39 грн.
21 червня 2020 року у графі процентів відображено значення «-3 369,44 грн», 01 березня 2021 року - «-3 580,03 грн», а 01 листопада 2021 року - 210,59 грн.
Наступний рядок розрахунку датований 01 грудня 2021 року, у ньому зазначена загальна сума до сплати 50 650,86 грн, при цьому нового нарахування процентів у цьому рядку не відображено.
На другій сторінці розрахунку станом на 27 травня 2024 року зазначено залишок тіла кредиту 16 199,40 грн та процентів 31 082,02 грн. 
Отже, з розрахунку ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» вбачається, що останню операцію, яка збільшує розмір процентів, відображено 01 листопада 2021 року, а після цієї дати розрахунок не містить операцій з нарахування нових процентів.
Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором № 799747025 станом на 25 червня 2025 року заборгованість перед ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» становить 50 650,86 грн, з яких:
16 199,40 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту;
33 398,51 грн - прострочена заборгованість за процентами;
1 052,95 грн - заборгованість за штрафними санкціями.
Виписка охоплює період з 04 червня 2025 року по 25 червня 2025 року. У таблиці обороти за цей період не відображені, а залишки за відповідними складовими заборгованості на початок та кінець періоду не змінюються. 
При цьому у позовній заяві ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» зазначило штрафні санкції у розмірі 0 грн та просило стягнути лише 49 597,91 грн, що складаються із 16 199,40 грн тіла кредиту та 33 398,51 грн процентів. Сума 1 052,95 грн штрафних санкцій предметом заявлених до суду вимог не була.
З наданих апелянтом до суду апеляційної інстанції документів встановлено, що ОСОБА_1 призваний 15 червня 2022 року ІНФОРМАЦІЯ_2 та проходить військову службу у Збройних Силах України.
Наданою довідкою військової частини підтверджено безпосередню участь ОСОБА_1 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України. 
Довідкою про обставини травми № 3711 від 12 січня 2023 року підтверджується, що ІНФОРМАЦІЯ_3 під час виконання бойового завдання в районі н. п. Курдюмівка Бахмутського району Донецької області ОСОБА_1 отримав мінно-вибухове поранення.
Довідкою про обставини травми № 1606/24/1789 від 05 липня 2024 року підтверджується отримання ним 27 червня 2024 року під час виконання бойового завдання в районі н. п. Роботине Пологівського району Запорізької області вибухової травми та контузії. 
Матеріали апеляційної скарги містять також документи військово-лікарських комісій, медичні документи та посвідчення учасника бойових дій ОСОБА_1 . 
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
За змістом частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк.
Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Разом із тим спір у межах доводів апеляційної скарги стосується застосування спеціальної гарантії, встановленої для військовослужбовців.
Пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, зокрема, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а також іншим визначеним цією нормою військовослужбовцям під час дії особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, за винятком прямо визначених цією нормою кредитних договорів.
Чинною редакцією пункту 15 статті 14 зазначеного Закону передбачені винятки щодо кредитів на придбання визначених об`єктів житлового фонду та/або автомобіля, а також окремих кредитів на придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок. Спірний кредит до таких винятків не належить. 
Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги в частині того, що з моменту призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації на нього поширюються гарантії, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Надані апелянтом документи підтверджують його призов на військову службу 15 червня 2022 року, подальше проходження військової служби, безпосередню участь у заходах із забезпечення оборони України та отримання поранень під час виконання бойових завдань.
Отже, починаючи з 15 червня 2022 року нарахування ОСОБА_1 процентів за користування спірним кредитом у випадках, охоплених пунктом 15 статті 14 Закону № 2011-XII, не допускалося.
Однак довід апеляційної скарги про те, що 33 398,51 грн процентів, стягнутих рішенням суду першої інстанції, включають проценти, нараховані після 15 червня 2022 року, матеріалами справи не підтверджується.
Як убачається з розрахунку первісного кредитора, нарахування ним процентів відображено до 05 травня 2020 року.
Після переходу права вимоги до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» у його розрахунку відображені операції з процентами у 2020-2021 роках. Остання операція, внаслідок якої збільшився розмір процентної заборгованості, датована 01 листопада 2021 року.
Станом на 01 грудня 2021 року, тобто більш ніж за шість місяців до призову ОСОБА_1 на військову службу, загальна заборгованість за розрахунком ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» вже становила 50 650,86 грн.
Запис станом на 27 травня 2024 року відображає залишок заборгованості - 16 199,40 грн тіла кредиту та 34 451,46 грн процентів, однак розрахунок не містить операцій з нарахування процентів у період після 01 листопада 2021 року. 
Сам факт того, що відповідний залишок заборгованості був зафіксований у розрахунку станом на 27 травня 2024 року або в подальшому переданий наступному кредитору, не свідчить про нарахування процентів саме в 2024 році. Дата обліку чи відступлення уже сформованої заборгованості не є датою нарахування процентів.
Окрім того, у самій позовній заяві ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» прямо зазначило, що ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та позивач не здійснювали жодних нарахувань за кредитним договором. 
Виписка ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» за період з 04 червня 2025 року по 25 червня 2025 року так само не містить оборотів, які б свідчили про нарахування нових процентів у цей період.
У ній лише відображено існуючі залишки: 16 199,40 грн простроченого тіла кредиту, 33 398,51 грн прострочених процентів та 1 052,95 грн штрафних санкцій. 
При цьому загальна сума 34 451,46 грн процентної заборгованості, зазначена у розрахунку ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» станом на 27 травня 2024 року, відрізняється від відображеної у виписці ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» суми процентів 33 398,51 грн саме на 1 052,95 грн, які останній документ окремо відображає як штрафні санкції.
Матеріали справи не містять документа, з якого можливо встановити момент та підстави такого розподілу складових заборгованості. Разом із тим зазначена обставина не свідчить про здійснення нових нарахувань після 15 червня 2022 року та не впливає на вирішення цієї апеляційної скарги, оскільки 1 052,95 грн штрафних санкцій позивач до стягнення не заявляв і суд першої інстанції їх не стягував.
Таким чином, сукупність наявних у справі доказів не підтверджує твердження апелянта про те, що заявлені позивачем та стягнуті судом 33 398,51 грн процентів містять нарахування, здійснені після 15 червня 2022 року.
Положення пункту 15 статті 14 Закону № 2011-XII звільняють особу від нарахування процентів протягом визначеного законом періоду, однак не передбачають анулювання заборгованості за процентами, яка виникла до початку такого періоду.
Відтак сам по собі факт призову ОСОБА_1 на військову службу 15 червня 2022 року не є підставою для виключення із заборгованості процентів, нарахованих до цієї дати.
Саме тому доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не спростовують висновку суду першої інстанції у частині стягнення 33 398,51 грн процентів.
Щодо доводів апеляційної скарги про порушення права відповідача на участь у розгляді справи колегія суддів виходить із наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Судова кореспонденція направлялася відповідачу за адресою його зареєстрованого місця проживання та повернулася з відміткою поштового оператора «адресат відсутній за вказаною адресою».
Відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. 
Верховний Суд у своїй практиці також виходить із того, що повернення судової кореспонденції з відміткою про відсутність особи за її зареєстрованою адресою, якщо іншої адреси суду не повідомлено, за змістом частини восьмої статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням. 
При цьому на час розгляду справи судом першої інстанції матеріали справи не містили відомостей про проходження ОСОБА_1 військової служби, відповідної заяви від відповідача чи його представника суду не надходило.
Сам факт повернення поштової кореспонденції з відміткою про відсутність особи за зареєстрованою адресою не свідчив про проходження нею військової служби та за відсутності будь-яких відповідних відомостей у матеріалах справи не покладав на суд обов`язку самостійно встановлювати можливу належність відповідача до складу Збройних Сил України.
Пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України встановлено обов`язок суду зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 листопада 2025 року у справі № 754/947/22, провадження № 14-74цс25, зазначила, що з моменту введення в Україні воєнного стану Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування слід вважати такими, що переведені на воєнний стан.
Разом із тим при вирішенні питання про зупинення провадження суд повинен враховувати волевиявлення самого військовослужбовця: якщо він висловлює волю проти зупинення справи та прагнення продовжувати її розгляд особисто або через представника, таке волевиявлення підлягає врахуванню. 
У цій справі ОСОБА_1 , реалізуючи право на апеляційне оскарження через свого представника, не порушує питання про зупинення апеляційного провадження, а навпаки просить суд апеляційної інстанції переглянути рішення по суті, скасувати його в оскарженій частині та ухвалити нове рішення.
Таким чином, волевиявлення відповідача спрямоване на продовження судового розгляду через представника.
Колегія суддів прийняла та дослідила подані ним в апеляційному провадженні документи щодо військової служби, бойових завдань і поранень та надала відповідним обставинам оцінку під час перевірки доводів про застосування пункту 15 статті 14 Закону № 2011-XII.
За таких обставин доводи про порушення процесуальних прав відповідача не свідчать про неправильність вирішення справи в оскарженій частині.
Відповідно до частини другої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. 
Після прийняття та дослідження доказів, які відповідач не подавав до суду першої інстанції, колегія суддів не встановила обставин, які б свідчили про нарахування заявлених до стягнення процентів у період проходження ОСОБА_1 військової служби та, відповідно, давали підстави для зміни визначеного судом першої інстанції розміру заборгованості.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність передбачених процесуальним законом підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та зміни чи скасування рішення Оболонського районного суду міста Києва від 19 грудня 2025 року в оскарженій частині.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Нурієва Рустама Бейказовича - залишити без задоволення.
Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 19 грудня 2025 року - залишити без змін.
Постанова Київського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню. 

Головуючий: Судді: