Справа № 308/15720/25

ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.07.2026 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП за апеляційною скаргою адвоката Суботи М.І., в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 січня 2026 року,
В С Т А Н О В И В:
Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 січня 2026 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок судового збору.
Відповідно до постанови суди, - 19.10.2025, о 03.38 год., в м. Ужгород, пр. Свободи, 10, водій ОСОБА_1 керувала автомобілем «Mercedes-Benz», номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у закладі охорони здоров`я у лікаря нарколога (висновок лікаря №1057 від 19.10.2025). Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху.
Не погоджуючись з даною постановою адвокат Субота М.І., в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Вважає оскаржувану постанову суду незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та істотне порушення норм процесуального права. Зазначає, що суд першої інстанції підійшов до розгляд справи формально без належної правої оцінки доводі захисту: суперечливість висновків суду та відсутність доказів (відеозапису), які суд поклав в основу обвинувачення; ігнорування судом доводів щодо порушення медичної процедури огляду, зокрема медичний працівник надав мундштук до приладу «Drager», що не перебував у герметичній упаковці, відтак є сумнів щодо його повторного використання; не надано для огляду ОСОБА_1 результати показів приладу «Drager» та не долучено роздруківки з цього приладу. Посилається, що суд у постанові не надав оцінки клінічному обстеженню ОСОБА_1 , проігнорував цей факт, що при перевірці на координацію рухів та неврологічний стан ОСОБА_1 виконала належним чином всі вказівки медичного працівника; відсутність у матеріалах справи свідоцтва про повірку та інструкції до приладу Драгер, що унеможливлює встановлення допустимості його використання (зокрема періодичності калібрування). Також зазначає, що проігноровано доводи захисника про порушення права на захист під час зупинки та складання протоколу, коли поліцейські проігнорували вимогу ОСОБА_1 про залучення адвоката.
В судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її представник - адвокат Субота М.І. не з`явилися, хоча належним чином були повідомленими про дату, час і місце судового засідання, при цьому, не повідомили суд про поважність причин їх неявки, що згідно вимог ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи, а тому, апеляційний суд вважає за можливе провести апеляційний розгляд без їх участі.
У цьому контексті, суд апеляційної інстанції враховує практику Європейського Суду з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» (справа №3236/03 від 03.04.2008), у якому зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан судового провадження. Отже, будь-яких підстав, що унеможливлюють проведення судового розгляду за відсутності правопорушника чи його представника, апеляційний суд не вбачає.
Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 1 КУпАП одними із завдань Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно положень ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти вмотивоване законне рішення.
Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення вказаних вимог дотримався.
Як зазначено в статті 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Незважаючи на доводи апеляційної скарги, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується сукупністю належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів, зібраних та поданих до суду працівниками поліції відповідно до вимог ч. 2 ст. 251 КУпАП.
Пункт 1.3 Правил дорожнього руху (далі - ПДР України), передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
В п. 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до підпункту а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення зазначених вимог ПДР України передбачена ст. 130 КУпАП.
Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Отже, ОСОБА_1 , яка реалізувала своє право керувати транспортним засобом, фактично погодилася нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно зі встановленими в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.
З матеріалів справи та досліджених доказів апеляційним судом встановлено, що 19.10.2025, о 03.38 год., в м. Ужгород, пр. Свободи, 10, водій ОСОБА_1 керувала автомобілем «Mercedes-Benz», номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у закладі охорони здоров`я у лікаря нарколога (висновок лікаря №1057 від 19.10.2025). Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Незважаючи на заперечення стороною захисту вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, така повністю підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених суддею місцевого суду та наведених у постанові доказів.
Так, визнаючи ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції послався на відомості, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №487618 від 19.10.2025, яким зафіксовано обставини вчиненого правопорушення, та який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, як щодо змісту, так і щодо форми; направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і зазначенням ознак, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук від 19.10.2025. Результат огляду позитивний 0,42 проміле; у акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з результатом 0.42 проміле; на результати тестування на приладі Drager Alkotest 6820 ARHK-0066 тест №1527 від 19.10.2025, результат – 0,42 проміле; копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №5967803 від 19.10.2025, з якої вбачається, що ОСОБА_1 поліцейським притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП та піддано стягненню за порушення вимог п. 2.9 «в» ПДР; розписку ОСОБА_1 від 19.10.2025, згідно з якою нею підтверджено факт залишення на зберіганні автомобіля «Mercedes-Benz», номерний знак НОМЕР_1 , за адресою: м. Ужгород, пр. Свободи, 10; висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 19.10.2025 №1057, складеним лікарем комунального некомерційного підприємства «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги м. Берегова» Закарпатської обласної ради, згідно з яким ОСОБА_1 перебувала у стані алкогольного сп`яніння; наявний у матеріалах справи та досліджений в судовому засіданні відеозапис з нагрудних відеореєстраторів поліцейських з місця події, що містяться на DVD-диску, що додано до протоколу.
Проаналізувавши досліджені докази, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі стороною захисту, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.

Твердження сторони захисту в апеляційній скарзі про те, що проігноровано доводи захисника про порушення права на захист під час зупинки та складання протоколу, коли поліцейські проігнорували вимогу ОСОБА_1 про залучення адвоката, апеляційний суд вважає необґрунтованими та звертає увагу, що жодний нормативно-правовий акт не передбачає необхідної присутності адвоката під час проходження водієм огляду на стан сп`яніння, а також обов`язку працівника поліції при огляді водія на стан сп`яніння та при складанні протоколу за результатами огляду забезпечити участь захисника.
Підстав вважати, що в процесі встановлення обставин справи зі сторони органів поліції на особу, яка притягнута до адміністративної відповідальності, чинився тиск, необ`єктивне ставлення до правопорушника з боку працівників поліції, в апеляційного суду немає.
Доводи апеляційної скарги про те, що медичний працівник надав мундштук до приладу «Drager», що не перебував у герметичній упаковці, відтак є сумнів щодо його повторного використання, є голослівними та не підтверджені жодним належним доказом. Матеріали справи не містять жодних об`єктивних даних, які б свідчили про порушення встановленого порядку проведення огляду чи неправильне використання спеціального технічного засобу. Самі по собі припущення сторони захисту не можуть бути підставою для визнання результатів огляду недопустимими доказами.
Безпідставними є й твердження сторони захисту про відсутність у матеріалах справи свідоцтва про повірку та інструкції до приладу Драгер, що унеможливлює встановлення допустимості його використання (зокрема періодичності калібрування), оскільки у чеку про результати тесту є відмітка про проходження повірки 21.11.2024, а огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився 19.10.2025, тобто в межах річного терміну визначеного в сертифікаті затвердження типу вимірювальної техніки.
Отже, на момент проведення огляду строк дії повірки не закінчився, а прилад був допущений до застосування у встановленому порядку. Жодних належних і допустимих доказів, які б підтверджували відсутність або недійсність повірки, захисником не надано.
Таким чином, суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно дослідив усі обставини справи, перевірив наявні докази на предмет їхньої належності, допустимості та достовірності, надав їм належну правову оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини особи. Підстав вважати, що під час проведення огляду на стан сп`яніння були допущені такі порушення процедури, які ставили б під сумнів достовірність отриманих результатів або допустимість відповідних доказів, матеріали справи не містять.
Враховуючи викладене, підстави ставити під сумнів відомості, відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, відсутні, у зв`язку з чим апеляційний суд вбачає у діях правопорушника склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Всі зібрані у справі про адміністративне правопорушення докази апеляційний суд визнає належними, допустимими та такими, що відповідають вимогам ст. 251 КУпАП.
Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, не містять посилань на належні докази чи порушення вимог законодавства та, на переконання суду апеляційної інстанції, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність у діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і враховуючи характер вчиненого правопорушення, ступінь його суспільної небезпеки — дане правопорушення є грубим порушенням Правил дорожнього руху та є потенційно небезпечним для суспільства, становить реальну небезпеку учасникам дорожнього руху, загрожує їхньому життю, здоров`ю, тяжкість імовірних наслідків — призначив адміністративне стягнення в межах санкції вказаної статті.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі, не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Суботи М.І., в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 січня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя Т.Ю. Бисага