Справа № 420/14178/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 липня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стефанова С.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,- 

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 18 травня 2026 року надійшов позов ОСОБА_1 до Національної поліції України, в якому позивач просить:
- визнати протиправною відмову Національної поліції України у не наданні ОСОБА_1 довідки про безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України (додаток 6 до Порядку);
- зобов`язати Національну поліцію України вирішити питання щодо надання ОСОБА_1 довідки про його безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України (додаток 6 до Порядку), з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні; 
- судові витрати покласти на відповідача. 
Позиція позивача обґрунтовується наступним 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у період проходження служби на посаді начальника Головного управління Національної поліції в Миколаївській області у червні-жовтні 2023 року він безпосередньо брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України на території Миколаївської та Херсонської областей.
11.11.2025 року позивач звернувся до Голови Національної поліції України з рапортом про підготовку довідки за формою, визначеною додатком 6 до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року № 413, та направлення необхідних документів на розгляд Комісії Національної поліції України з питань визнання учасниками бойових дій.
Листом від 10.04.2026 року № 52985-2026 Національна поліція України відмовила у підготовці зазначеної довідки та направленні відповідних матеріалів на розгляд Комісії.
На думку позивача, така відмова є протиправною, оскільки відповідач володів документами, які підтверджують його безпосередню участь у заходах із забезпечення оборони України, зокрема витягами з бойових розпоряджень оперативно-стратегічного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », на які позивач посилався у своєму рапорті. Незважаючи на це, зазначені документи під час розгляду рапорту не були враховані.
Крім того, позивач вказує, що Національна поліція України всупереч вимогам Положення, затвердженого наказом МВС України від 23.05.2016 № 405, не залучила його для надання пояснень та не здійснила всебічного й об`єктивного розгляду поданих матеріалів, що свідчить про формальний підхід до вирішення порушеного питання.
Посилаючись на положення Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 413, та Положення, затвердженого наказом МВС України від 23.05.2016 № 405, позивач вважає, що відповідач безпідставно відмовив у підготовці довідки, необхідної для вирішення питання щодо надання йому статусу учасника бойових дій.
При цьому позивач зазначає, що не просить суд підміняти дискреційні повноваження відповідача щодо видачі такої довідки, а вважає належним способом захисту своїх прав визнання відмови протиправною та зобов`язання Національної поліції України повторно розглянути його рапорт і вирішити питання щодо підготовки довідки з урахуванням висновків суду. 
Позиція відповідача обґрунтовується наступним 
Відповідач проти задоволення позову заперечував, зазначивши, що після надходження 11.11.2025 року рапорту позивача Національною поліцією України було проведено всебічну перевірку наведених у ньому обставин. З цією метою Департамент кадрового забезпечення НПУ витребував інформацію та документи від ГУНП в Миколаївській області, ГУНП в Херсонській області, оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та Галузевого державного архіву Міністерства оборони України.
За результатами отриманих відповідей встановлено, що документи, які відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 413, та Положення, затвердженого наказом МВС України № 405, підтверджують безпосередню участь позивача у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, та виконання ним бойових (службових) завдань, відсутні. Зокрема, ГУНП в Миколаївській та Херсонській областях повідомили про відсутність документів, які підтверджують безпосередню участь позивача у відповідних заходах, а Галузевий державний архів Міністерства оборони України повідомив, що у наказах командувача оперативно-стратегічного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за відповідний період позивач не значиться, а бойові розпорядження, на які він посилався, до архіву не надходили.
Відповідач зазначає, що відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Порядку № 413 та Положення № 405 підставою для оформлення довідки за формою додатка 6 є наявність визначених законодавством документів, які підтверджують безпосередню участь особи у виконанні бойових (службових) завдань. Такими документами є, зокрема, витяги із журналів бойових дій, бойових донесень, журналів оперативної обстановки, матеріали службових розслідувань та інші документи, що містять докази фактичного виконання відповідних завдань.
На думку відповідача, самі по собі витяги з бойових розпоряджень, на які посилається позивач, не є документами, що підтверджують безпосередню участь у бойових діях чи заходах, необхідних для забезпечення оборони України, оскільки свідчать лише про постановку завдань, але не підтверджують їх фактичне виконання конкретною особою. Крім того, зазначені документи не були надані позивачем, а зі слів останнього були знищені у встановленому порядку.
За таких обставин відповідач вважає, що рішення про відмову у видачі позивачу довідки за формою додатка 6 до Порядку № 413 прийнято в межах наданих повноважень, на підставі та у спосіб, визначені законодавством, а тому підстав для задоволення позову не вбачається. 
Процесуальні дії та клопотання учасників справи 
Ухвалою суду від 20 травня 2026 року позов залишено без руху.
Заявою від 21.05.2026 року позивач усунув недоліки.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 25 травня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на підставі ст.262 КАС України у межах строків, визначених ст.258 КАС України та з урахуванням встановлених сторонам строків для подання заяв по суті.
11 червня 2026 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву. 
17 червня 2026 року від позивача до суду надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, відповідно до якого позивач надав до суду та просив залучити до матеріалів справи наступні докази: копія листа Начальника штабу - заступником командувача оперативно-стратегічного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_2 від 19.01.2024 № 2/51 дск до Департаменту міграційної поліції Національної поліції України, який зареєстровано 25.01.2024 № 13 ДСК/ВС та витяги з бойових розпоряджень оперативно-стратегічного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », а саме від 13.06.2023 № 1/687 дск, від 28.06.2023 № 1/739 дек, від 28.06.2023 № 1/740 дск, від 13.07.2023 № 1/792 дск, від 27.07.2023 № 1/853 дек, від 14.08.2023 № 139/1/44 дек, від 01.09.2023 № 139/1/92 дек, від 15.09.2023 № 139/1140 дск, від 30.09.2023 № 139/1/207 дск.
19 червня 2026 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив.
23 червня 2026 року від відповідача до суду надійшли заперечення (на відповідь на відзив).
Станом на 16 липня 2026 року, будь-яких інших заяв по суті справи з боку сторін на адресу суду не надходило. 
Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позиції позивача та відповідача, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.
Обставини справи встановлені судом
ОСОБА_1 з 2009 по 2025 рік проходив службу в органах внутрішніх справ.
Як вказує позивач, він перебуваючи на посаді начальника Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, у період з 15.06.2023 по 30.06.2023, з 29.06.2023 по 30.06.2023, з 01.07.2023 по 15.07.2023, з 16.07.2023 по 31.07.2023, з 01.08.2023 по 15.08.2023, з 16.08.2023 по 31.08.2023, з 02.09.2023 по 15.09.2023, з 16.09.2023 по 30.09.2023, з 01.10.2023 по 15.10.2023 брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, з метою виконання службових (бойових) завдань на територіях населених пунктів Миколаєва та Миколаївської області Миколаївської міської територіальної громади, Вознесенського району Вознесенської міської територіальної громади, Первомайського району Первомайської міської територіальної громади, Баштанського району Баштанської міської територіальної громади Миколаївської області та Херсонського району Херсонської міської територіальної громади Херсонської області. 
11.11.2025 року позивач подав рапорт на ім`я Голови Національної поліції України генерала поліції другого рангу Івана Вигівського з проханням підготувати довідку за формою згідно з додатком 6 до Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України (далі – Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 413 та направити відповідні документи згідно наказу МВС України від 23.05.2016 № 405 на розгляд Комісії Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України.
Наявність підстав для видачі відповідної довідки ОСОБА_1 у своєму рапорті від 11.11.2025 обґрунтовував тим, що у період з 15.06.2023 по 30.06.2023, з 29.06.2023 по 30.06.2023, з 01.07.2023 по 15.07.2023, з 16.07.2023 по 31.07.2023, з 01.08.2023 по 15.08.2023, з 16.08.2023 по 31.08.2023, з 02.09.2023 по 15.09.2023, з 16.09.2023 по 30.09.2023, з 01.10.2023 по 15.10.2023 брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, з метою виконання службових (бойових) завдань на територіях населених пунктів Миколаєва та Миколаївської області Миколаївської міської територіальної громади, Вознесенського району Вознесенської міської територіальної громади, Первомайського району Первомайської міської територіальної громади, Баштанського району Баштанської міської територіальної громади Миколаївської області та Херсонського району Херсонської міської територіальної громади Херсонської області. 
Відповідно до резолюції керівництва Національної поліції України розгляд вказаного рапорту доручено Департаменту кадрового забезпечення НПУ, яким в ході його розгляду проведена робота щодо витребування документів передбачених абзацом дев`ятим пункту 2 розділу ІІІ Положення № 405, а саме надіслано запити про надання відповідної інформації, копії документів щодо безпосередньої участі ОСОБА_1 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України за періоди та місця перебування зазначених у рапорті. 
21.11.2025 року Департамент кадрового забезпечення НПУ звернувся із листом від 21.11.2025 № 174807-2025 до управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (далі – ГУНП в Миколаївській області), в якому просили надати належним чином завірені копії документів, що підтверджують безпосередню участь ОСОБА_1 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, і містять докази виконання бойових (службових) завдань відповідно зазначеного звернення. 
У відповідь на який, листом від 16.12.2025 № 219903-2025 ГУНП в Миколаївській області повідомило, що документів чи фактів, які б свідчили про безпосередню участь ОСОБА_1 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України не встановлено. Також у вищевказаному листі, ГУНП в Миколаївській області зазначило, що населені пункти, на території яких організовувались та проводились вказані заходи, відповідно до зазначених бойових розпоряджень, не перебували в зоні ведення бойових дій. 
Разом з цим, в ході розгляду рапорту Позивача Департаментом кадрового забезпечення НПУ також надіслано відповідний запит до Головного управління Національної поліції в Херсонській області (далі – ГУНП в Херсонській області). 
У відповідь на який, ГУНП в Херсонській області листом від 09.01.2026 № 71/2/01-2026 повідомило про відсутність документів, що підтверджують безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та містять докази виконання бойових завдань генералом поліції третього рангу ОСОБА_1 на території Херсонської області у періоди зазначені в рапорті останнього. 
Крім того, у зв`язку з відсутністю у відкритому доступі відомостей щодо поштової адреси та інших офіційних засобів комунікації з оперативно-стратегічним угрупуванням військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що унеможливило безпосереднє направлення відповідного запиту до зазначеного органу військового управління, такий запит (лист від 07.01.2026 № 2213-2026) Департаментом кадрового забезпечення НПУ було скеровано до оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » як органу військового управління, до зони відповідальності якого належить відповідний регіон та який об`єктивно може володіти запитуваною інформацією або сприяти її отриманню від належного розпорядника. 
У відповідь на вищевказаний запит Департаменту кадрового забезпечення НПУ, Військова частина Збройних Сил України НОМЕР_1 (Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 »), листом від 20.01.2026 № 607/16/ВихЗПІ, серед іншого повідомила, що включення військовослужбовців до складу сил і засобів оперативно-стратегічного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » здійснювалось на підставі відповідних наказів командувача цього угрупування. Також, вказаним листом Департамент кадрового забезпечення НПУ поінформовано, що відповідно до затвердженого начальником Генерального штабу Збройних Сил України Переліку органів військового управління (штабів угрупувань військ (сил) або штабів тактичних груп, які включені до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил Оборони України, які мають право видавати довідки про підтвердження безпосередньої участі у бойових діях або заходах відряджених до цих органів військовослужбовців, оперативно-стратегічне угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в період з 01.03.2023 по 19.03.2024 здійснювало підтвердження безпосередньою участі відряджених до нього військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі відповідних довідок з використанням для засвідчення підпису командувача оперативно-стратегічного угрупування військ гербової печатки «Військова частина НОМЕР_1 -ІІІ». 
Ураховуючи викладене Департаменту кадрового забезпечення НПУ задля отримання запитуваних документів запропоновано звернутися до Галузевого державного архіву Міністерства оборони України. 
Після чого, Департамент кадрового забезпечення НПУ звернувся із листом від 16.02.2026 № 21889-2026 до Галузевого державного архіву Міністерства оборони України з метою отримання раніше запитуваних документів щодо участі ОСОБА_1 у відповідних заходах. 
Листом від 16.20.2026 № 21889-2026 Галузевий державний архів Міністерства оборони України повідомив Департамент кадрового забезпечення НПУ про те, що у наказах командувача оперативно-стратегічного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) за період з 15.06.2023 по 30.10.2023 ОСОБА_1 не значиться та що ті бойові розпорядження на витяги з яких посилався останній у своєму рапорті та посилається у позовній заяві до вказаного архіву не надходили.
Національна поліція України листом від 10.04.2026 № 52985-2026 відмовила позивачу у підготовці довідки за формою згідно з додатком 6 до Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 413 та направлення відповідних документів згідно наказу МВС України від 23.05.2016 № 405 на розгляд Комісії Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України, у зв`язку з відсутністю підстав.
Вважаючи протиправною відмову Національної поліції України у не наданні ОСОБА_1 довідки про безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України (додаток 6 до Порядку), позивач звернувся до суду з даним позовом. 
Джерела права та висновки суду
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Статтею 1 Конституції України проголошено, що Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. 
Згідно із статтею 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. 
Частинами 1 та 2 статті 17 Конституції України встановлено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. 
Як гарантовано частиною 5 статті 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. 
Закон України від 25.03.1992 року №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон України від 25.03.1992 року №2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Виходячи з преамбули Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», цей Закон здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби. 
Суспільні відносини з приводу набуття громадянином правового статусу учасника бойових дій регламентовані, зокрема, приписами Закону №3551-ХІІ. 
Згідно із статті 5 Закону №3551-ХІІ учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час. 
Відповідно до пункту 19 частини першої статті 6 Закону №3551-XII учасниками бойових дій визнаються: військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані, добровольці Сил територіальної оборони) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, особи рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, особи начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, особи, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь: 
в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, 
у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, 
у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України. 
Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб та терміни їх участі (забезпечення проведення) в антитерористичній операції, у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф у Донецькій та Луганській областях, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України, визначаються Кабінетом Міністрів України. 
Аналіз наведених положень свідчить, що законодавець у кожному випадку пов`язує надання статусу учасника бойових дій із фактичною участю у збройному протистоянні, яка має ознаки безпосередності, тобто особистого виконання бойових (службових) завдань у складі військових формувань під час здійснення відповідних заходів. 
Йдеться не про будь-яке виконання обов`язків військової служби в умовах воєнного стану, а про реальне та особисте залучення до виконання завдань, безпосередньо пов`язаних із відсіччю та стримуванням збройної агресії, що за своїм змістом і характером передбачають підвищений рівень небезпеки для життя і здоров`я військовослужбовця. 
Виконання завдань забезпечувального, чергового чи охоронного характеру, навіть у період дії воєнного стану, саме по собі не може ототожнюватися з такою безпосередньою участю. 
При цьому, зміст поняття «безпосередня участь» підлягає системному тлумаченню у взаємозв`язку з нормативними актами, прийнятими на виконання Закону № 3551-ХІІ, які визначають порядок підтвердження такої участі та критерії її встановлення. У цьому контексті територіальна складова не є самостійно встановленим обмеженням, а виступає елементом правової моделі, відповідно до якої безпосередність участі пов`язується з виконанням бойових (спеціальних) завдань у межах районів ведення воєнних (бойових) дій, визначених у встановленому порядку. Відсутність встановленого факту виконання завдань у таких районах виключає можливість визнання відповідної діяльності як безпосередньої участі у розумінні пункту 19 частини першої статті 6 Закону № 3551-ХІІ.
Подібний підхід щодо обов`язковості встановлення у сукупності, зокрема, функціональної та територіальної ознак застосований Верховним Судом, зокрема, у постанові від 29 березня 2024 року у справі № 440/3321/23. 
Механізм надання статусу учасника бойових дій визначений Порядком № 413. 
Згідно положень підпункту 4 пункту 4 Порядку № 413 підставою для надання статусу учасника бойових дій для заявників з числа осіб, зазначених в абзаці першому пункту 19 частини першої статті 6 Закону № 3551-ХІІ (крім осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади), які брали безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України, є довідка за формою згідно з додатком 6. 
Заявники, зазначені в абзаці першому цього підпункту, за власним бажанням можуть додавати інші документи, які містять докази та підтверджують факт виконання ними особисто або у складі військової частини (органу, підрозділу), установи та закладу бойових (службових) завдань. 
Відповідно до підпункту 1 пункту 5 Порядку № 413, для надання статусу учасника бойових дій документи подаються командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу) або іншим керівником підприємства, установи чи організації стосовно заявників, зазначених у пунктах 19 і 20 частини першої статті 6 Закону № 3551-XII, або самостійно заявником з їх числа - у разі неподання таких документів відповідним командиром (начальником). 
Водночас пунктом 8 Порядку № 413 прямо встановлено, що для надання статусу учасника бойових дій особам, які брали безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, командири (начальники) військових частин (органів, підрозділів) або інші керівники підприємств, установ та організацій зобов`язані протягом 30 календарних днів з дня участі таких осіб у виконанні бойових (службових) завдань подати на розгляд відповідної комісії довідку за формою згідно з додатком 6 або додатком 7 до цього Порядку. 
Згідно з пунктом 11 Порядку № 413 для надання статусу учасника бойових дій заявник подає комісії (міжвідомчій комісії) заяву. 
Заява може подаватися: у паперовій формі за формою згідно з додатком 8: безпосередньо комісії (міжвідомчій комісії), у тому числі шляхом надсилання засобами поштового зв`язку; через центр (заявниками з числа осіб, зазначених у пунктах 21 та 25 частини першої статті 6 Закону); в електронній формі заявниками з числа осіб, зазначених у пункті 19 частини першої статті 6 Закону засобами Порталу Дія (для законних представників або уповноважених осіб зазначених осіб за наявності технічної можливості) або засобами Реєстру. 
Подати заяву в електронній формі засобами Порталу Дія може громадянин України, засобами Реєстру - громадянин України, іноземець або особа без громадянства (за наявності реєстраційного номеру облікової картки платника податків). 
Заявники, рішення про надання та позбавлення статусу учасника бойових дій яким приймається відповідними комісіями розвідувальних органів, можуть подавати заяву на адресу такої комісії виключно у паперовій формі за формою згідно з додатком 8. 
Пунктом 14 Порядку № 413 визначено, що до заяви в електронній формі додаються за наявності електронні копії оригіналів паперових документів, визначених підпунктами 1-4 пункту 4 цього Порядку, шляхом їх завантаження заявником для подальшого опрацювання комісією. 
У разі відсутності документів, передбачених підпунктами 1-4 пункту 4 цього Порядку, вони витребовуються комісіями у порядку, передбаченому пунктом 22 цього Порядку. 
Відповідно до пункту 19 Порядку № 413 рішення про надання (відмову у наданні) статусу учасника бойових дій приймається комісіями - стосовно заявників з числа осіб, зазначених у пунктах 19 і 20 частини першої статті 6 Закону. 
Згідно з пунктом 24 Порядку № 413 комісія або міжвідомча комісія відмовляє заявнику в наданні статусу учасника бойових дій у разі відсутності необхідних документів, визначених пунктом 4 цього Порядку. 
Системний аналіз наведених норм свідчить, що довідка за формою згідно з додатком 6 до Порядку № 413 із відповідним змістом про участь особи у заходах, визначених пунктом 19 частини першої статті 6 Закону № 3551-ХІІ, є необхідною передумовою для позитивного вирішення питання щодо надання статусу учасника бойових дій відповідною комісією. 
Водночас підстави внесення інформації до такої довідки та її зміст підлягають перевірці на відповідність вимогам законодавства, у тому числі в межах здійснення судового контролю за рішеннями суб`єктів владних повноважень. 
Обов`язок командира (начальника) військової частини щодо подання такої довідки виникає лише за умови наявності підтверджених належними документами фактів безпосередньої участі військовослужбовця у заходах, необхідних для забезпечення оборони України. 
Крім того, відповідно до пункту 1 постанови КМУ № 168, на період дії воєнного стану військовослужбовцям виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць.
Разом із тим, особам, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій території України або на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення таких заходів, розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у відповідних діях та заходах. 
Крім того, окремо передбачено можливість збільшення розміру додаткової винагороди (але не більше ніж до 50 000 гривень) для військовослужбовців, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органів військового управління або штабів угруповань військ, у тому числі поза районами ведення бойових дій, за умови здійснення ними оперативного (бойового) управління підрозділами, що ведуть бойові дії. 
Отже, системний аналіз пункту 1 Постанови № 168 свідчить, що законодавець чітко розмежував поняття: 
– загальне виконання бойових (спеціальних) завдань у період воєнного стану, за яке виплачується додаткова винагорода до 30 000 гривень; 
– безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони з обов`язковим перебуванням у районах їх ведення (здійснення), що є підставою для збільшення винагороди до 100 000 гривень. 
Таке розмежування має правове значення для оцінки характеру участі військовослужбовця у виконанні військового обов`язку та не допускає ототожнення будь-якого виконання завдань у період воєнного стану з безпосередньою участю у бойових діях. 
Крім того, згідно з статтею 9 Закону № 2011-ХІІ, Указу Президента України № та постанови КМУ № 168 наказом Міністерства оборони України від 25 січня 2023 року №44 затверджено зміни до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197 (далі - Порядок №260). 
Порядок № 260 доповнено новим розділом «XXXIV. Особливості виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану» згідно з Наказом Міністерства оборони № 44 від 25 січня 2023 року - застосовується з 01 лютого 2023 року. 
Відповідно до пункту 2 розділу XXXIV Порядку №260 на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою КМУ № 168 виплачується в таких розмірах: 
100 000 гривень - тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам), та виконують бойові (спеціальні) завдання (у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах): 
під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (у тому числі тим, що визначені в абзаці чотирнадцятому цього пункту); 
у районах ведення воєнних (бойових) дій з виявлення повітряних цілей противника; 
із здійснення польотів в повітряному просторі областей України, на територіях яких ведуться воєнні (бойові) дії; з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії, підрозділу (засобу) протиповітряної оборони; 
на території противника (у тому числі на території між позиціями військ противника та своїх військ, тимчасово окупованих (захоплених) противником територіях); 
з вогневого ураження повітряних, морських цілей противника; 
з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту; 
кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії (поза межами внутрішніх акваторій портів, пунктів базування, місць тимчасового базування); 
у районах ведення воєнних (бойових) дій медичному персоналу медичних частин та підрозділів (медичних підрозділів підсилення); 
з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою; 
у районах ведення воєнних (бойових) дій з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів у місцях виконання завдань за призначенням згідно з бойовими розпорядженнями; 
50 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно, а також у складі командування та штабу військової частини (зведеного підрозділу) (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (у розрахунку на місяць пропорційно часу участі в таких діях та заходах). 
Перелік цих органів військового управління (управлінь (штабів) угруповань військ (сил)), затверджується Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України; 
30 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань): 
з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військових частин (підрозділів), включених до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави; 
з управління угрупованнями військ (сил) у складі розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України; 
з управління підпорядкованими силами та засобами відповідно до завдань, які покладаються на Адміністрацію Державної спеціальної служби транспорту, у складі розгорнутих пунктів управління Державної спеціальної служби транспорту; 
у складі робочої групи або одиночним порядком, визначені Головнокомандувачем Збройних Сил України, начальником Генерального штабу Збройних Сил України, у межах областей України, на територіях яких ведуться воєнні (бойові) дії; 
з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів поза районами ведення бойових дій; 
у складі діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави згідно з переліком завдань, затвердженим Міністром оборони України; 
із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій; 
з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури (у тому числі об`єктів транспортної інфраструктури - військовими частинами та підрозділами Державної спеціальної служби транспорту). 
Військовослужбовцям, які в установленому законодавством порядку відряджені для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі до складу сільських (селищних), міських, районних та обласних військових адміністрацій, на території (або частині цієї території), здійснення повноважень яких ведуться воєнні (бойові) дії, та виконують бойові (спеціальні) завдання виплата додаткової винагороди здійснюється в розмірі 30000 гривень. 
Військовослужбовцям Збройних Сил України за періоди виконання бойових (спеціальних) завдань в оперативному підпорядкуванні або у складі органів військового управління (військових частин, підрозділів) розвідувального органу Міністерства оборони України, державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, а також інших військових формувань, виплата додаткової винагороди здійснюється в порядку, на умовах та розмірах, передбачених у цьому розділі. 
Військовослужбовцям, зазначеним у цьому пункті, які одночасно мають право на отримання додаткової винагороди за різними умовами, ця додаткова винагорода виплачується в більшому розмірі. 
Таким чином, Порядок № 260, прийнятий на виконання постанови КМУ № 168, також закріплює диференційований підхід до визначення розміру додаткової винагороди залежно від характеру та умов виконання військовослужбовцем бойових (спеціальних) завдань, зокрема з урахуванням факту безпосередньої участі у бойових діях та перебування у районах їх ведення. Отже, як постанова КМУ № 168, так і Порядок № 260 послідовно розмежовують загальне виконання завдань у період воєнного стану та безпосередню участь у збройному конфлікті, що має істотне значення для правової оцінки характеру участі позивача. 
Крім того, пунктом 3 розділу XXXIV Порядку №260 визначено, що райони ведення воєнних (бойових) дій, склад діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України та склад резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави визначаються відповідними рішеннями Головнокомандувача Збройних Сил України. 
Відповідно до пункту 4 розділу XXXIV Порядку №260 підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи), у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів: 
бойовий наказ (бойове розпорядження); 
журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); 
рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань. 
Згідно з пунктом 6 розділу XXXIV Порядку №260 про підтвердження безпосередньої участі відряджених до військових частин (установ, організацій) військовослужбовців (далі - відряджені військовослужбовці) у бойових діях або заходах командири військової частини (установи, організації), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець, повідомляють органи військового управління, військові частини (установи, організації) за місцем штатної служби військовослужбовців. 
Отже, у своєму системному взаємозв`язку положення Закону № 3551-ХІІ, Порядку № 413, постанови КМУ № 168 та розділу XXXIV Порядку № 260 формують узгоджену правову модель регулювання, відповідно до якої вирішальним критерієм для віднесення діяльності військовослужбовця до безпосередньої участі у бойових діях чи заходах із забезпечення національної безпеки і оборони є встановлення факту виконання ним бойових (спеціальних) завдань у межах районів ведення воєнних (бойових) дій, визначених рішеннями Головнокомандувача Збройних Сил України. 
При цьому нормативне розмежування розмірів додаткової винагороди (100 000, 50 000 та 30 000 гривень) не має суто фінансового характеру, а залежить від фактичних обставин, інтенсивності та умов залучення військовослужбовця до виконання бойових (спеціальних) завдань, зокрема від характеру таких завдань і території їх здійснення. 
Виплата у розмірі 100 000 гривень поставлена у залежність від встановлення факту безпосередньої участі у бойових діях або заходах з національної безпеки і оборони за умови перебування в районах їх ведення. 
Натомість виконання бойових (спеціальних) завдань поза межами таких районів або здійснення завдань забезпечувального чи охоронного характеру, що зумовлює виплату додаткової винагороди у меншому розмірі (30 000 гривень), саме по собі не може розцінюватися як безпосередня участь у бойових діях. 
Таким чином, лише сукупність установлених обставин щодо характеру виконуваних завдань, території їх здійснення та їх належного документального підтвердження відповідно до вимог законодавства є передумовою виникнення обов`язку щодо оформлення довідки за формою згідно з додатком 6 до Порядку № 413 і, відповідно, підставою для подальшого розгляду питання про надання статусу учасника бойових дій. 
У цьому контексті заслуговує на увагу і постанова Кабінету Міністрів України від 06 грудня 2022 року № 1364 «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих рф» (далі – постанова КМУ № 1364), якою встановлено механізм формування єдиного переліку таких територій. Відповідно до зазначеної постанови перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або які є тимчасово окупованими, затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України за погодженням з Міністерством оборони України на підставі пропозицій відповідних військових адміністрацій; у ньому визначаються дати початку та завершення бойових дій або тимчасової окупації, а сам перелік підлягає регулярному оновленню. 
Сам факт запровадження воєнного стану на всій території України та його тривалий характер не є визначальним для оцінки участі особи в бойових діях. Правовий режим воєнного стану є загальнодержавним, однак райони ведення воєнних (бойових) дій визначаються окремими рішеннями уповноважених суб`єктів та мають конкретний територіальний характер. 
Отже, нормативне регулювання чітко розмежовує загальну дію воєнного стану та конкретні території, які мають статус районів ведення воєнних (бойових) дій. 
Варто також зауважити, що запровадження та дія воєнного стану на всій території України не ототожнюються з веденням активних бойових дій у кожному регіоні держави. Нормативне визначення таких районів здійснюється у встановленому порядку відповідними рішеннями Головнокомандувача Збройних Сил України, а також у межах механізму формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або які тимчасово окуповані.
Окрім того, системний аналіз положень Закону № 3551-ХІІ, Порядку № 413, постанови КМУ № 168 та розділу XXXIV Порядку № 260 свідчить, що виконання військового обов`язку в умовах воєнного стану не є тотожним безпосередній участі у бойових діях. Належність до військової частини, залучення до охорони об`єктів критичної інфраструктури чи виконання завдань протиповітряного прикриття поза районами ведення воєнних (бойових) дій саме по собі не створює правових підстав для визнання відповідної діяльності безпосередньою участю у розумінні пункту 19 частини першої статті 6 Закону № 3551-ХІІ. 
Інше тлумачення зазначених норм призвело б до необґрунтованого розширення кола осіб, яким може бути надано статус учасника бойових дій, без урахування характеру та інтенсивності участі у збройному протистоянні, що суперечило б принципу справедливості та рівності правового статусу військовослужбовців. 
Тобто, виходячи з положень пункту 19 частини першої статті 6 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, вбачається, що статус учасника бойових дій надається особам з числа військовослужбовців, зазначених в абзаці першому пункту 19 частини першої статті 6 Закону №3551-XII, які брали безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, за умови перебування безпосередньо в районах воєнних (бойових) дій та у період здійснення зазначених заходів. 
Аналіз наведених положень свідчить, що законодавець у кожному випадку пов`язує надання статусу учасника бойових дій із фактичною участю у збройному протистоянні, яка має ознаки безпосередності, тобто особистого виконання бойових (службових) завдань у складі військових формувань під час здійснення відповідних заходів. 
Йдеться не про будь-яке виконання обов`язків в умовах воєнного стану, а про реальне та особисте залучення до виконання завдань, безпосередньо пов`язаних із відсіччю та стримуванням збройної агресії, що за своїм змістом і характером передбачають підвищений рівень небезпеки для життя і здоров`я військовослужбовця. 
Виконання завдань забезпечувального, чергового чи охоронного характеру, навіть у період дії воєнного стану, саме по собі не може ототожнюватися з такою безпосередньою участю. 
При цьому, зміст поняття «безпосередня участь» підлягає системному тлумаченню у взаємозв`язку з нормативними актами, прийнятими на виконання Закону № 3551-ХІІ, які визначають порядок підтвердження такої участі та критерії її встановлення. 
У цьому контексті територіальна складова не є самостійно встановленим обмеженням, а виступає елементом правової моделі, відповідно до якої безпосередність участі пов`язується з виконанням бойових (спеціальних) завдань у межах районів ведення воєнних (бойових) дій, визначених у встановленому порядку. 
Відсутність встановленого факту виконання завдань у таких районах виключає можливість визнання відповідної діяльності як безпосередньої участі у розумінні пункту 19 частини першої статті 6 Закону № 3551-ХІІ. 
Аналогічний підхід щодо обов`язковості встановлення у сукупності, зокрема, функціональної та територіальної ознак застосований Верховним Судом, зокрема, у постанові від 29 березня 2024 року у справі № 440/3321/23. 
Інше тлумачення зазначених норм призвело б до необґрунтованого розширення кола осіб, яким може бути надано статус учасника бойових дій, без урахування характеру та інтенсивності участі у збройному протистоянні, що суперечило б принципу справедливості та рівності правового статусу військовослужбовців. 
Аналогічна позиція відповідає правовим висновкам викладеним Верховним Судом в постанові від 17 лютого 2026 року по справі №200/7237/24. 
Спірні правовідносини, які склались у цій справі, виникли у зв`язку з відмовою Національної поліції України у наданні ОСОБА_1 довідки про безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України (додаток 6 до Порядку).
У системі Національної поліції України процедуру розгляду матеріалів щодо надання поліцейським статусу учасника бойових дій визначено наказом Міністерства внутрішніх справ від 23.05.2016 № 405 «Про затвердження Положення про комісію Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України», зареєстрований у Міністерстві юстиції України 14 червня 2016 року за № 857/28987 (далі Положення № 405). 
Відповідно до Положення № 405 ним визначені основні функції, завдання, повноваження та склад комісії Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України (далі Комісія), а також організацію її роботи. 
За приписами Положення № 405 визначено, що Комісія приймає рішення про надання статусу учасника бойових дій на підставі таких документів: для поліцейських, які брали участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, - не менш як один з таких документів: витяги з наказів органу поліції про відрядження (залучення) поліцейського до районів ведення бойових дій (у яких зазначені номер та дата бойового розпорядження військового командування), витягів із журналів бойових дій (оперативних завдань, ведення оперативної обстановки), витягів із вахтових журналів, витягів із польотних листів, матеріалів спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень, контузій, каліцтв. 
Слід зауважити, що у як у позивач так і у відповідача наявні документи, які підтверджують участь позивача у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, у районах ведення бойових дій на території Миколаївської та Херсонської областей. 
Такими документами є витяги з бойових розпоряджень оперативно-стратегічного угруповання військ «Одеса», які надіслані листом Начальника штабу – заступником командувача оперативно-стратегічного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_2 від 19.01.2024 № 2/515дск до Департаменту міграційної поліції Національної поліції України, який зареєстровано 25.01.2024 № 13 ДСК/ВС. 
Крім того, позивач у своєму рапорті за 11.11.2025 посилався на згадані витяги з бойових розпоряджень оперативно-стратегічного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », а саме від 13.06.2023 № 1/687 дск, від 28.06.2023 № 1/739 дск, від 28.06.2023 № 1/740 дск, від 13.07.2023 № 1/792 дск, від 27.07.2023 № 1/853 дск, від 14.08.2023 № 139/1/44 дск, від 01.09.2023 № 139/1/92 дск, від 15.09.2023 № 139/1/140 дск, від 30.09.2023 № 139/1/207 дск, однак відповідач під час розгляду рапорту позивача не врахував наявність у нього зазначених документів, які підтверджують участь позивача в у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
У відзиві Національною поліцією України не надано належних пояснень у зв`язку з чим, під час розгляду питання щодо надання ОСОБА_1 довідки про його безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України не використано як підтвердження витяги з бойових розпоряджень оперативно-стратегічного угруповання військ «Одеса», а саме від 13.06.2023 № 1/687 дск, від 28.06.2023 № 1/739 дск, від 28.06.2023 № 1/740 дск, від 13.07.2023 № 1/792 дск, від 27.07.2023 № 1/853 дск, від 14.08.2023 № 139/1/44 дск, від 01.09.2023 № 139/1/92 дск, від 15.09.2023 № 139/1/140 дск, від 30.09.2023 № 139/1/207 дск, які отримано Департаментом міграційної політики, який є структурним підрозділом Національної поліції України, а не окремою юридичною особою, що відповідачем у відзиві на позовну заяву не заперечується. 
Крім того, відповідачем у відзиві на позовну заяву зазначається: «Також, вказаним листом Департамент кадрового забезпечення НПУ поінформовано, що відповідно до затвердженого начальником Генерального штабу Збройних Сил України Переліку органів військового управління (штабів угрупувань військ (сил) або штабів тактичних груп, які включені до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил Оборони України, які мають право видавати довідки про підтвердження безпосередньої участі у бойових діях або заходах відряджених до цих органів військовослужбовців, оперативно-стратегічне угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в період з 01.03.2023 по 19.03.2024 здійснювало підтвердження безпосередньою участі відряджених до нього військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони.». 
З викладеного вбачається, що оперативно-стратегічне угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » уповноважене підтверджувати участь у бойових діях, виконанні (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони. 
Як наголошувалось вище, оперативно-стратегічне угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » надіслало відповідачу витяги з бойових розпоряджень, які підтверджують участь позивача у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. 
Водночас суд зазначає, що витяги з бойових розпоряджень оперативно-стратегічного угруповання військ «Одеса» самі по собі не є документами, на підставі яких відповідно до Порядку № 413 та Положення № 405 безпосередньо надається статус учасника бойових дій. Разом із тим такі документи є належними доказами, які підлягають оцінці суб`єктом владних повноважень під час вирішення питання про оформлення довідки за формою, передбаченою додатком 6 до Порядку № 413, та формування матеріалів для подальшого розгляду Комісією.
Суд звертає увагу, що відповідач фактично не спростував існування зазначених витягів та не заперечував обставину їх надходження до Департаменту міграційної поліції Національної поліції України листом оперативно-стратегічного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 19.01.2024 № 2/515дск. Навпаки, із відзиву вбачається, що відповідач визнав повноваження оперативно-стратегічного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » щодо підтвердження безпосередньої участі осіб у бойових діях, виконанні бойових (спеціальних) завдань або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони.
За таких обставин твердження відповідача про відсутність будь-яких документів, які підтверджують участь позивача у відповідних заходах, не узгоджується із матеріалами справи та змістом поданого відзиву. Наявність у структурному підрозділі Національної поліції України зазначених витягів з бойових розпоряджень виключала можливість залишення їх поза увагою під час розгляду рапорту позивача.
При цьому суд погоджується з доводами відповідача, що самі лише витяги з бойових розпоряджень не можуть автоматично свідчити про виникнення у позивача права на статус учасника бойових дій, оскільки питання про надання такого статусу вирішується Комісією на підставі сукупності доказів. Однак предметом даного спору є не надання статусу учасника бойових дій, а правомірність відмови у підготовці довідки за формою, визначеною додатком 6 до Порядку № 413.
Отже, на стадії вирішення питання про оформлення відповідної довідки відповідач був зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі наявні у його розпорядженні документи, у тому числі витяги з бойових розпоряджень оперативно-стратегічного угруповання військ «Одеса», надати їм належну правову оцінку та мотивувати причини, з яких такі документи не можуть бути використані при вирішенні питання щодо оформлення довідки.
Проте матеріали справи свідчать, що відповідач не навів жодних переконливих мотивів неврахування зазначених документів, не з`ясував обставини їх походження та змісту, не витребував їх копії у структурного підрозділу Національної поліції України, до якого вони були направлені, та не надав оцінки відомостям, що містяться у них.
За таких обставин суд дійшов висновку, що розгляд рапорту позивача здійснено без повного дослідження всіх наявних доказів, що не відповідає вимогам об`єктивності, повноти та всебічності діяльності суб`єкта владних повноважень, визначеним статтею 19 Конституції України та статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України. Внаслідок цього оскаржувана відмова не може вважатися належним чином обґрунтованою, а тому підлягає визнанню протиправною із покладенням на відповідача обов`язку повторно розглянути рапорт позивача з урахуванням правової оцінки, наведеної у цьому рішенні, та всіх наявних документів, що стосуються його участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. 
Водночас суд зазначає, що вирішення питання щодо оформлення довідки за формою згідно з додатком 6 до Порядку № 413 належить до компетенції Національної поліції України, а тому суд не вправі підміняти собою відповідний орган та самостійно вирішувати питання про наявність або відсутність підстав для видачі такої довідки.
За таких обставин належним способом захисту порушеного права є покладення на Національну поліцію України обов`язку повторно розглянути питання щодо надання ОСОБА_1 довідки про його безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України (додаток 6 до Порядку № 413), із урахуванням правової оцінки, наведеної у цьому рішенні, дослідивши та надавши належну оцінку всім документам, що стосуються участі позивача у зазначених заходах, у тому числі витягам із бойових розпоряджень оперативно-стратегічного угруповання військ «Одеса», а також іншим доказам, отриманим у встановленому законом порядку.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог. 
Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно зі ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, норми діючого законодавства, правові позиції Верховного Суду, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Національної поліції України про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії підлягають задоволенню частково.
Розподіл судових витрат 
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. 
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Оскільки позов був задоволений, судові витрати позивача в сумі 1064 грн. 96 коп. підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. 
Керуючись ст.ст. 2, 6, 7, 9, 12, 77, 139, 242-246, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Національної поліції України про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправною відмову Національної поліції України, оформлену листом від 10.04.2026 року № 52985-2026 у підготовці та видачі ОСОБА_1 довідки про безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України згідно з додатком 6 до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року № 413.
Зобов`язати Національну поліцію України повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 11.11.2025 року (1277509) № 107684/01-2025 щодо надання ОСОБА_1 довідки про його безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України згідно з додатком 6 до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року № 413, з урахуванням правової оцінки, викладеної судом у даному рішенні, та всіх наявних документів, що стосуються участі ОСОБА_1 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Національної поліції України на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 1064 грн. 96 коп. 
Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 та п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення може бути оскаржено, згідно ст.295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).
Відповідач: Національна поліція України (м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10, 01601, код ЄДРПОУ 40108578).

Суддя С.О. Cтефанов