П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
^————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2026 р. | м. Одеса | Справа № 420/21498/26

Категорія:111010000 Головуючий 1 інстанції:Білостоцький О.В.
Час і місце ухвалення: м. Одеса
Дата складання повного тексту:16.07.2026р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
у складі:
головуючого – Бітова А.І.
суддів – Лук`янчук О.В.
– Ступакової І.Г.

у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, справа розглянута згідно п.1 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Вінницькій області на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 16 липня 2026 року (про забезпечення позову) у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ТАТ ОЙЛ" до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2026 року товариство з обмеженою відповідальністю (далі – ТОВ) "ТАТ ОЙЛ" звернулося до суду з заявою про забезпечення позову в адміністративній справі №420/21498/26 до подання позовної заяви, в якій просило – зупинити дію рішення Головного управління (далі – ГУ) ДПС у Вінницькій області №598/р/л від 10 липня 2026 року про припинення дії ліцензій ТОВ "ТАТ ОЙЛ" на право роздрібної торгівлі пальним до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.
В обґрунтування заяви про забезпечення позову ТОВ "ТАТ ОЙЛ" зазначило, що незастосування заходів забезпечення позову завдасть підприємству значної та непоправної шкоди, зокрема, TOB "ТАТ ОЙЛ" має укладені та діючі тендерні договори відпуску нафтопродуктів з контрагентами, виконання яких передбачає безперервний відпуск, а припинення дії ліцензії унеможливлює виконання цих договорів, оскільки відпуск пального без ліцензії заборонений законом. Внаслідок цього: контрагенти мають право вимагати сплати штрафних санкцій (неустойки, пені) за порушення строків та обсягів поставок, контрагенти мають право на відшкодування збитків (у тому числі упущену вигоду), завданих невиконанням договорів, контрагенти мають право на одностороннє розірвання договорів, що призведе до втрати клієнтської бази та ділових зв`язків, які формувалися протягом тривалого часу. Відновлення ділових відносин з контрагентами після тривалого періоду невиконання зобов`язань є неможливим або значно ускладненим, оскільки контрагенти будуть змушені знайти альтернативних постачальників.
Окрім того, ТОВ "ТАТ ОЙЛ" забезпечує робочі місця та заробітну плату значній кількості працівників, зокрема, наразі на підприємстві працює 212 працівників. Припинення господарської діяльності призведе до: неможливості забезпечувати виплату заробітної плати, оскільки підприємство буде позбавлено джерела доходу, необхідності масового звільнення працівників, які втратять засоби до існуванні, виникнення заборгованості із заробітної плати, що тягне за собою додаткової відповідальність підприємства. Тобто, звільнення працівників не лише завдає шкоди підприємству (втрата кваліфікованих кадрів, витрати на вихідну допомогу), але й матиме негативні соціальні наслідки, що не зможуть бути компенсовані у грошовому вираженні. Окрім того, факт припинення дії ліцензій відображається у публічних реєстрах та стає доступним контрагентам, партнерам та конкурентам. Це завдає непоправної шкоди діловій репутації підприємства, яка формувалася протягом багатьох років господарської діяльності. На переконання підприємства, сукупність зазначених факторів створює реальну загрозу неплатоспроможності та припинення діяльності підприємства як такого. У такому разі, навіть якщо суд в подальшому скасує оскаржуване рішення, поновлення порушених прав буде неможливим, оскільки підприємство вже не буде існувати як діючий суб`єкт господарювання. 
Підприємство у вищевказаній заяві також зазначило, що у разі задоволення позову та скасування рішення про припинення дії ліцензії воно може фактично вже не існувати на момент набрання рішенням суду законної сили, оскільки працівників буде звільнено, контракти розірвано, товар знецінено. Поновлення ліцензій в такому разі буде мати лише формальний характер, оскільки підприємство не зможе відновити свою діяльність.
На підтвердження наявності у ТОВ "ТАТ ОЙЛ" укладених договорів на закупівлю товарів (нафтопродуктів) надано примірники договорів із такими контрагентами-покупцями, як: Опорний заклад Теплицької селищної ради "Теплицька загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №2", Відділ освіти та спорту ради Бершадської міської ради, Комунальне підприємство "Чечельникводоканал" Чечельницької селищної ради Гайсинського району Вінницької області, а також укладені відповідно до приписів таких договорів специфікації. Окрім того, на підтвердження наявності у підприємства найманих працівників надано примірник Наказу ТОВ "ТАТ ОЙЛ" про затвердження штатного розпису підприємства №07/26-ОД, у кількості 212 штатних працівників з місячним фондом заробітної плати 4 080 964,00 грн.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 16 липня 2026 року заяву ТОВ "ТАТ ОЙЛ" про забезпечення позову в адміністративній справі №420/21498/26 до подання позовної заяви задоволено.
Зупинено дію рішення ГУ ДПС у Вінницькій області №598/р/л від 10 липня 2026 року про припинення дії ліцензій ТОВ "ТАТ ОЙЛ" на право роздрібної торгівлі пальним – до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі №420/21498/26.
В апеляційній скарзі ГУ ДПС у Вінницькій області ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.
Доводи апеляційної скарги:
- суд першої інстанцій допустив порушення норм процесуального права, зокрема ст.ст. 9, 242 КАС України, якими визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні справи. ГУ ДПС у Вінницькій області не мало змоги висловити свою позицію з даного питання, так як суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та обов`язки відповідача, без залучення його до участі у справі;
- звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви до суду, заявник - ТОВ "ТАТ ОЙЛ" повинен був обґрунтувати причини такого звернення, шляхом подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову, належні та допустимі докази наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі та неможливості захисту прав, свобод та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову. В свою чергу, позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами, а судом не було встановлено обставини, які б вказували на очевидну небезпеку заподіяння шкоди його правам та інтересам, які б унеможливили їх захист без вжиття відповідних заходів до ухвалення рішення у справі. Судом не встановлені очевидні ознаки протиправності оскаржуваного рішення про припинення дії ліцензії;
- судом першої інстанції не здійснено оцінку доводів заявника з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заяви щодо забезпечення позову, не досліджено той факт, що позивачем не наведено переконливих аргументів з підтверджуючими доказами щодо можливого спричинення йому значної шкоди, а прийняте судом першої інстанції рішення базується лише на поверхневому трактуванні норм законодавства без дослідження об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування;
- зупиняючи дію рішення про припинення ліцензії, суд першої інстанції фактично надав ТОВ "ТАТ ОЙЛ" можливість здійснювати торгівлю пальним без належного підтвердження відповідності обладнання встановленим стандартам. Це створює загрозу функціонуванню системи електронного адміністрування реалізації пального (СЕАРП) та порушує публічний інтерес держави, що є недопустимим. Зупинення дії рішення контролюючого органу до подання позову за своїми наслідками є фактично підміною вирішення спору по суті та ухваленням рішення проти суб`єкта владних повноважень до подання самої позовної заяви;
- ризики, пов`язані з розірванням договорів чи невиплатою заробітної плати, є звичайними комерційними ризиками суб`єкта господарювання. Позивачем не надано належних доказів того, що шкода від припинення дії ліцензії має непоправний характер (яка не може бути відшкодована у разі задоволення позову у грошовому еквіваленті);
- заявником не доведено невідворотність наслідків прийняття відповідачем будь-яких рішень щодо нього та неможливість оскарження їх в майбутньому. Позивач не наводить жодних прикладів понесення ним негативних наслідків з моменту прийняття рішення ГУ ДПС і до подання заяви про забезпечення позову;
- вживши заходи забезпечення позову, суд першої інстанції шляхом зупинення дії рішення про припинення ліцензій на даному етапі фактично відновив господарську діяльність у повному обсязі та дозволив суб`єкту господарювання продовжувати діяльність з порушеннями ліцензійних умов та вимог обліку пального, що нівелює контролюючу функцію держави та створює ризики для задоволення суспільного інтересу та за своєю правовою природою є фактичним задоволенням позовних вимог до ухвалення рішення у справі, що є порушенням процесуальних меж розгляду заяв про забезпечення позову та суперечить принципам адміністративного судочинства.
У відзиві ТОВ "ТАТ ОЙЛ" на апеляційну скаргу зазначено, що доводи апеляційної скарги не спростовують законності та обґрунтованості ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 16 липня 2026 року y справі №420/21498/26 та не свідчать про наявність передбачених ст. 317 КАС України підстав для її скасування.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ГУ ДПС у Вінницькій області, колегія судів приходить до наступного.
Обставини спірного питання.
ТОВ "ТАТ ОЙЛ" просило зупинити дію рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області №598/р/л від 10 липня 2026 року про припинення дії ліцензій ТОВ "ТАТ ОЙЛ" на право роздрібної торгівлі пальним до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.
Зазначене рішення Головним управлінням ДПС у Вінницькій області було винесене на підставі висновків актів фактичних перевірок ТОВ "ТАТ ОЙЛ" за адресою місця здійснення господарської діяльності та розташування акцизного складу, а саме: Вінницька область, Гайсинський район, с. Теплик, вул. Коцюбинського, 7 та Вінницька область, Бершадський район, с. Бирлівка, вул. Червоноармійська, 183-Б. Як зазначено в Актах, перевірки проводились з питань обліку та обігу пального, дотримання вимог податкового та іншого законодавства, за результатами яких були складені Акти фактичних перевірок від 01 червня 2026 року №14756/02-32-09-01/42759541 та №14765/02-32-09-04/42759541, у яких контролюючий орган дійшов висновків про нібито наявність порушень з боку ТОВ "ТАТ ОЙЛ". 
Згідно витягу з рішення ГУ ДПС у Вінницькій області №598/р/л від 10 липня 2026 року, що додане до заяви, з посиланням на приписи ст. 46 розділу VII "Ліцензування" Закону №3817 припинено дію ліцензій №02180314202100082 та №02020314202100070 на право роздрібної торгівлі пальним ТОВ "ТАТ ОЙЛ".
ТОВ "ТАТ ОЙЛ" категорично не погоджується із зазначеними висновками контролюючого органу, вважає їх передчасними, необґрунтованими, такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами. Висновки Актів перевірки, за твердженням заявника, фактично ґрунтуються на формальному підході контролюючого органу до оцінки обставин справи, без належного з`ясування юридично значущих фактів, без нормативного обґрунтування висновків актів перевірок.
Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що метою вжиття заходів забезпечення позову у цій справі є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів ТОВ "ТАТ ОЙЛ", а також можливість реального виконання рішення суду й уникнення будь-яких труднощів при його виконанні у разі задоволення позову.
Суд першої інстанції вважав, що невжиття заявленого у заяві заходу може суттєво ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, про які підприємство зазначає в заяві, що свідчить про існування підстав, визначених п.1 ч.2 ст. 150 КАС України. Для відновлення порушених прав позивачу необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а вжиття заявленого позивачем заходу забезпечення позову не порушує прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб.
Надаючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції з урахуванням та в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить з наступного.
Статтею 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Водночас, підстави забезпечення позову, передбачені частиною другою статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
Відповідно до ч.1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється в безспірному порядку.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (ч.2 ст. 151 КАС України).
В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (ч.6 ст. 154 КАС України).
Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
При розгляді заяв про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову та з`ясувати відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
Згідно із Рекомендаціями №R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятими Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.
Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.
При цьому заходи забезпечення позову мають бути вжиті лише в межах позовних вимог, бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Слід також зауважити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.
Вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суди повинні також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна дійти висновку, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.
Матеріалами справи підтверджено, що згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності позивача є роздрібна торгівля пальним.
Закон України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" (далі – Закон №3817-IX) визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, спиртовими дистилятами, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального на території України.
Відповідно до ст. 1 Закону №3817-IX, припинення дії ліцензії - позбавлення суб`єкта господарювання права на провадження відповідного виду (видів) господарської діяльності, на який (які) йому надано ліцензію, у порядку, визначеному цим Законом.
За приписами ч.1 ст. 46 Закону №3817-IX, дія ліцензії припиняється шляхом прийняття органом ліцензування, який надав відповідну ліцензію, рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності.
Підпунктом 46 ч.2 ст. 46 Закону №3817-IX визначено, що підставами для прийняття органом ліцензування рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності є, зокрема, несплата суб`єктом господарювання, що отримав ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним, авансового внеску з податку на прибуток підприємств, визначеного п.141.14 ст. 141 ПК України за податковий (звітний) період, або авансового внеску з податку на доходи фізичних осіб, визначеного пп.177.5.11 п.177.5 ст. 177 ПК України за податковий (звітний) період.
Колегія суддів враховує, що основним видом господарської діяльності позивача є роздрібна торгівля пальним, ліцензії на які зупинено оскаржуваними у цій справі рішенням.
З матеріалів справи вбачається, що ТОВ "ТАТ ОЙЛ" забезпечує робочі місця 212 працівникам, а місячний фонд заробітної плати підприємства становить 4 080 954,00 грн. 
На підтвердження цього до заяви про забезпечення позову було долучено наказ №07/26-ОД від 30 червня 2026 року та затверджений ним штатний розпис.
Крім того, разом із заявою були надані господарські договори про те, що відповідні АЗС забезпечують пальним мешканців населених пунктів, місцеві підприємства, фермерські господарства та бюджетні й комунальні установи, зокрема Опорний заклад Теплицької селищної ради "Теплицька загальноосвітня школа ІІІІ ступенів №2", Відділ освіти та спорту Бершадської міської ради, КП "Чечельникводоканал" Чечельницької селищної ради. 
Вищенаведене підтверджує, що негативні наслідки невжиття заходів забезпечення позову мали б не абстрактний чи гіпотетичний характер, а були безпосередньо пов`язані реально існуючими на момент звернення до суду трудовими та господарськими правовідносинами.
Тобто, припинення ліцензій, зокрема на роздрібну торгівлю, буде мати наслідком заподіяння фінансової шкоди заявнику (втрата прибутку від здійснення господарської діяльності), заподіяння працівникам позивача матеріальної шкоди у вигляді оплати заробітної плати у меншому розмірі або неможливість виплати заробітної плати взагалі, неможливість сплати податків.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обраний заявником спосіб забезпечення адміністративного позову відповідає його предмету та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті та спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених вимог.
Верховний Суд у постанові від 13 липня 2022 року у справі №240/26736/21 сформував правовий висновок, відповідно до якого анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним з моменту її отримання суб`єктом господарювання позбавляє його права на подальше здійснення такої діяльності, та може призвести до ухвалення судом рішення по суті спору до розриву відповідних господарських зав`язків, вивільнення працівників, що матиме наслідком утруднення або неможливість відновлення господарської діяльності взагалі у випадку ухвалення позитивного рішення суду а тому Верховний Суд вважав що такі обставини дійсно впливають на здійснення ефективного способу захисту порушеного права, який, насамперед, спрямований на поновлення такого права, і лише у разі неможливості такого поновлення - гарантування особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. 
З огляду на наведені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про існування підстав, визначених п.1 ч.2 ст. 150 КАС України, для вжиття заходів забезпечення позову. 
Колегія суддів вважає, що застосування заходів забезпечення позову за конкретних обставин даної справи та особливостей правового регулювання спірних відносин відповідає і принципу процесуальної економії, який забезпечує відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.
Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги те, що в матеріалах справи наявні докази, що свідчать про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що заява позивача про забезпечення позову є такою, що підлягає задоволенню.
Колегія суддів зауважує, що в даному випадку вжиття заходів забезпечення позову в даному випадку не вирішує питання про правомірність оскарженого розпорядження, а лише тимчасово зупиняє настання негативних наслідків для позивача до перевірки їх правомірності до набрання законної сили судовим рішенням у справі.
Конституційний Суд України у п.9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі №1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема – через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
На це вказується, зокрема, і у п.4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року у справі №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.
Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють згідно ч.4 ст. 150 КАС України дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.
Відтак метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.
Таким чином, колегія суддів, враховуючи співмірність вимог заяви про забезпечення позову із позовним вимогами та обставинам справи, дійшов висновку, що невжиття заходів забезпечення позову в спосіб зупинення дії оскаржуваного розпорядження, може мати наслідком заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника та третіх осіб, трудового колективу апелянта, що відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
Крім того, згідно з Рекомендацією №R(89)8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.
Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що невжиття заходів у вигляді зупинення дії оскаржуваного розпорядження про анулювання ліцензії до набрання рішенням суду законної сили може істотно ускладнити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних його прав або інтересів
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній ухвалі, у зв`язку з чим підстав для її скасування не вбачається. 
Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 150, 308, 311, 312, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, –
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області – залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 16 липня 2026 року (про забезпечення позову) – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 вересня 2026 року.

Головуючий:  Бітов А.І.
Суддя: Лук`янчук О.В.
Суддя: Ступакова І.Г.