ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Єдиний унікальний №335/7611/25     Головуючий в 1 інст.Калюжна В.В. 
Провадження №33/807/436/26     Доповідач в 2 інст.Дадашева С.В.
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2026 року місто Запоріжжя
Суд апеляційної інстанції у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Дадашевої С.В., розглянув в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , за апеляційною скаргою останнього на постанову Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя від 27 листопада 2025 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000,00 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, 
стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605,60 грн. 

Згідно з постановою суду, 23 липня 2025 року о 05 годині 40 хвилин, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2109, реєстраційний номер НОМЕР_2 , по пр.Соборному, біля буд.145 у м.Запоріжжі, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законодавством порядку на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням технічного приладу газоаналізатор Alkotest Drager 6820, результат 0,46 проміле, тест №3035. Водій з результатом погодився. Таким чином, порушено вимоги пункту 2.9.а. Від керування транспортним засобом водія відсторонено, шляхом паркування без порушень ПДР, про повторність попереджено. 

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, скасувати постанову суду першої інстанції, провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП. 
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом першої інстанції порушено його право на особисту участь у розгляді справи та реалізацію його права на захист.
Його клопотання про виклик та допит працівника поліції було проігноровано судом першої інстанції.
Відсутня підстава зупинки транспортного засобу. Рапорт працівників поліції щодо обґрунтування зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 не був долучений до матеріалів справи про адміністративне правопорушення. 
Працівники поліції, які його зупинили, не представилися, не назвали своєї посади, спеціального звання та не дали йому можливості ознайомитися з їх службовими посвідченнями. 
Відеозапис в матеріалах справи про адміністративне правопорушення знятий не на сертифікований портативний відео реєстратор, а на особистий мобільний пристрій працівника поліції. Тим більше, відеозапис не є безперервним, у зв`язку з чим неможливо оцінити повну хронологію подій.
Працівниками поліції не було виявлено та повідомлено ОСОБА_1 про наявність у останнього ознак алкогольного сп`яніння, що свідчить про відсутність об`єктивних підстав для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння. 

Заявлене ОСОБА_1 клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження вищевказаної постанови суду підлягає задоволенню, з огляду на таке. 
Як убачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, при розгляді справи судом першої інстанції, ОСОБА_1 та його захисник-адвокат Вартанова Г.М. участі не брали, відомості про отримання ОСОБА_1 копії оскаржуваної постанови в матеріалах справи відсутні. У Єдиному державному реєстрі судових рішень, надання загального доступу до зазначеної постанови забезпечено 18 грудня 2025 року, та вже 26 грудня 2025 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, окрім іншого, просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції. При цьому, зловживання своїми процесуальними правами з боку апелянта не убачається. Виходячи з того, що доводи апелянта щодо причин пропуску строку на апеляційне оскарження є переконливими, виходячи з принципу верховенства права, який визнається і діє в Україні (ст.8 Конституції України), задля забезпечення особі, що притягається до адміністративної відповідальності, можливості реалізувати свої процесуальні права, подана апеляційна скарга підлягає розгляду.

В судове засідання, призначене на 05 червня 2026 року, особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 та його захисник-адвокат Вартанова Г.М. не з`явилися, про день та час судового засідання повідомлялися своєчасно та належним чином, причини неявки до суду апеляційної інстанції не повідомили, клопотань про відкладення судового засідання від сторони захисту не надходило.
Суд апеляційної інстанції відкладав апеляційний розгляд справи задля виклику ОСОБА_1 , останній викликався до суду за допомогою SMS – повідомлення за номером телефону, вказаним в рапорті працівника поліції. Згідно з відповідними довідками у додатку «Viber», судові повістки є доставленими, також здійснено відповідне оголошення на сайті Судової влади України.
Вирішуючи питання про розгляд справи у відсутність ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції враховує практику Великої Палати Верховного суду, викладеній у постанові від 23 серпня 2018 року у справі №11-237сап18 згідно з якою, право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на особисту участь при розгляді її справи чи участь її адвоката встановлене ч.1 ст.268 та ч.6 ст.294 КУпАП, не є абсолютним.
Верховним Судом в п.34 постанови від 12 березня 2019 року по справі №910/9836/18 також зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
У рішенні «Пономарьов проти України» (Заява №3236/03, п.41) від 03 квітня 2008 року Суд наголосив, що «сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження».
Суд не зобов`язаний сам з`ясовувати причини неявки належно сповіщених учасників справи, оскільки обов`язок повідомити про ці причини і надати докази поважності неявки покладається на учасників справи.
Судом апеляційної інстанції було вжито всіх можливих заходів для повідомлення ОСОБА_1 та забезпечення його права на особисту участь під час апеляційного розгляду справи, проте останній долею своєї справи не цікавиться. 
В свою чергу, подальше відкладення апеляційного розгляду через неявку ОСОБА_1 може затягнути цей розгляд на невизначений час.
З урахуванням викладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу без участі ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Вартанової Г.М., що узгоджується з положеннями ст.294 КУпАП.
Перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд доходить таких висновків.
Згідно з вимогами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Цих вимог закону суд першої інстанції дотримався при розгляді справи.
Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.
Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 судом виконані вимоги ст.ст.280, 283 КУпАП та повно, всебічно з`ясовані обставини справи, дотримані вимоги закону щодо змісту постанови про адміністративне правопорушення.
Вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, в повному обсязі підтверджена наявними в справі доказами, зокрема відомостями, які містяться:
- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №399892 від 23 липня 2025 року, згідно з яким, 23 липня 2025 року о 05-40 годині у м.Запоріжжя по пр.Соборному,145, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2109, д.н.з. НОМЕР_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законодавством порядку на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням технічного приладу газоаналізатор Alсotest Drager 6820, прилад ARHJ 0250, проба позитивна 0,46‰. Тест 3035. Від керування транспортним засобом відсторонено шляхом паркування ТЗ без порушень ПДР, про повторність попереджено, чим порушив п.2.9.а ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП;
- у роздруківці Alcotest Drager 6820 від 23 липня 2025 року, тест №3035, відповідно до якого ОСОБА_1 пройшов тест на стан алкогольного сп`яніння, результат позитивний –0,46‰;
- у акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого проводився огляд ОСОБА_1 у зв`язку з виявленими ознаками: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, порушення мови, за допомогою спеціального технічного приладу Alcotest Drager 6820, результати огляду: проба позитивна – 0,46‰, з результатом ОСОБА_1 згоден;
- у довідці про відсутність повторності за ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 та отримання останнім посвідчення водія серії НОМЕР_3 від 24 березня 2005 року;
- відеозаписом події, який узгоджується із обставинами, вказаними в протоколі та долучених до нього матеріалах. 
Вказані докази узгоджуються з відомостями, викладеними в рапорті поліцейського взводу 1 роти 1 батальйону 1 УПП в Запорізькій області ДПП сержанта поліції Мулюкіна В., згідно з яким, останній доповідає, що під час несення служби 23 липня 2025 року в Вознесенівському р-ні о 05-40 годині в м.Запоріжжя, Вознесенівський р-н., пр.Соборний біля буд.145 було зупинено ВАЗ 2109 д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (ПВ НОМЕР_3 , проживає АДРЕСА_1 ). Під час спілкування з водієм ОСОБА_1 , було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота; виражене тремтіння пальців рук; порушення мови. У зв`язку з чим, водію ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на місці зупинки на приладі газоаналізатор Alcotest Drager 6820 (прилад ARHJ-0250), проба позитивна, результат 0.46‰ (тест №3035), з результатом погодився. Щодо ОСОБА_1 складено адміністративні матеріали за ч.1 ст.130 КУпАП (адмін. протокол: ЕПР1 №399892). Водія ОСОБА_1 від керування відсторонено шляхом паркування ТЗ без порушення ПДР України. Про повторність попереджений. Вилучено ПВ ЯТА 419650. Видано ТД ТЗ 069985. 
Дослідивши всі наявні докази у їх сукупності, суд дійшов до правильного висновку про те, що ці докази підтверджують вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, при викладених в постанові суду обставинах.
Висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими та повністю відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на досліджених доказах, які є належними та допустимими.
Як убачається з оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 неодноразово викликався судом для розгляду справи. Судове засідання, призначене на 18 серпня 2025 року, судом було відкладено за клопотанням його захисника – адвоката Вартанової Г.М. з поважних причин. У судові засідання, які були призначені на 15 вересня 2025 року, 29 вересня 2025 року, 14 жовтня 2025 року, 06 листопада 2025 року ОСОБА_1 не з`явився, причини неявки до суду у судові засідання не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. 
14 жовтня 2025 року захисник ОСОБА_2 через підсистему «Електронний суд» подала клопотання про закриття провадження у справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, інкримінованого ОСОБА_1 . В обґрунтування клопотання захисник послалась на відсутність належних доказів наявності підстав для зупинки транспортного засобу співробітниками поліції, а також на підтвердження вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, та наполягала, що протокол про адміністративне правопорушення було складено з порушеннями чинного законодавства.
У судове засідання, призначене на 27 листопада 2025 року ОСОБА_1 повторно не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Матеріали справи не містять будь-яких даних щодо неможливості прибуття у судове засідання ОСОБА_1 , який притягається до адміністративної відповідальності, та поважності причин його неявки до суду. До початку розгляду справи від ОСОБА_1 будь-яких заяв або клопотань не надійшло. 
У зв`язку з тим, що відповідно до вимог ст.268 КУпАП, участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не є обов`язковою, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність ОСОБА_1 , який належним чином повідомлений про день і час розгляду справи. 
На думку апеляційного суду, доводи, викладені в апеляційній скарзі, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Зокрема, доводи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, про те, що судом першої інстанції порушено його право на особисту участь у розгляді справи та реалізацію його права на захист, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи про адміністративне правопорушення.
За змістом положень частини 3 статті 268 КУпАП, присутність осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, не є обов`язковою.
Те, що суд першої інстанції розглянув справу без участі ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Вартанової Г.М., не завадило суду повно і всебічно з`ясувати обставини справи та постановити законне та обґрунтоване рішення.
Більше того, Кодексом України про адміністративні правопорушення не передбачено обов`язкового скасування прийнятої в справі постанови через розгляд справи у відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Суд створив необхідні умови за для надання можливості ОСОБА_1 та його захиснику взяти участь у розгляді справи. Цей розгляд справи неодноразово відкладався судом першої інстанції за клопотаннями сторони захисту.
За наведених обставин, порушень з боку суду першої інстанції процесуальних прав ОСОБА_1 не убачається. 
При апеляційному розгляді ОСОБА_1 мав можливість реалізувати всі свої процесуальні права в т.ч. і право на захист, проте, висновки суду першої інстанції стороною захисту в т.ч. самим ОСОБА_1 , не спростовано.
Те, що суд не викликав працівників поліції для з`ясування процедури притягнення апелянта до адміністративної відповідальності, на що останнім звернуто увагу в апеляційній скарзі, не завадило суду повно і всебічно з`ясувати обставини справи. 
В свою чергу, в матеріалах справи міститься відеозапис, який відображає обставини, що мають істотне значення для цієї справи. 
Стосовно доводів ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про безпідставність зупинки транспортного засобу під його керуванням, суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.
Відповідно до положень п.п.1,3 ч.1 ст.23 Закону України "Про Національну поліцію", поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.
Підстави для зупинки транспортного засобу визначені у статті 35 Закону України "Про Національну поліцію".
В матеріалах справи немає відомостей щодо причини зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 . 
Разом з цим, згідно з наявним в справі відеозаписом, ОСОБА_1 не оспорював на місці зупинки транспортного засобу законності такої зупинки, зауваження з цього приводу під час оформлення адміністративного матеріалу не подавав.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що відсутність в матеріалах справи вищевказаної інформації сама по собі не свідчить про незаконність дій працівників поліції, тим більше не свідчить про відсутність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому правопорушення.
Стосовно доводів апелянта щодо відсутності безперервного відеозапису події та те, що він знятий не на сертифікований портативний відеореєстратор, а на особистий мобільний пристрій працівника поліції, то суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.
Право поліцейського на фото та відеофіксування за допомогою технічних приладів і технічних засобів закріплено у Законі України «Про Національну поліцію» (ст.31) та Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року №1026 і зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11 січня 2019 року за №28/32999.
З самих відеозаписів є очевидним, що ці записи здійснювались працівниками поліції, які оформлювали адміністративний матеріал.
Ніким не заперечується того факту, що події за участю ОСОБА_1 , що зафіксовані вищевказаними відеозаписами, мали місце, та відносяться саме до цієї справи.
Більш того, вказані відеозаписи не є єдиними доказами у справі, ці записи узгоджується з іншими доказами, на які послався суд в своїй постанові.
Те, що самі відеозаписи події складаються з окремих файлів, само по собі не вказує на недопустимість вказаних відеозаписів як доказу.
Відомостей про те, що відеофіксація здійснювалась за допомогою недозволенного технічного засобу чи з порушенням вимог закону, в матеріалах справи немає.
Крім того, як убачається з постанови Верховного Суду від 26 березня 2024 року (справа № 749/630/21, провадження № 51-3823км23), суд також не вважає, що існування внутрішніх інструкцій щодо використання відеореєстраторів свідчить про заборону поліцейським використовувати власні мобільні телефони. Суд не виключає, що здійснення запису на мобільний телефон може викликати питання щодо достовірності наданого доказу, оскільки фіксування за допомогою штатного відеореєстратора забезпечує додаткові гарантії достовірності запису. Однак такий доказ не може бути визнаний недопустимий за правилами допустимості, передбаченими положеннями КПК.
Доводи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, про те, що відеозаписом події не зафіксовано порядку виявлення у нього ознак сп`яніння, та відсутність у нього цих ознак, є безпідставними.
З наявного в справі відеозапису убачається, що у працівників поліції виникла підозра про перебування водія ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння, останній на запитання працівника поліції вказав на те, що напередодні вживав алкогольні напої. У зв`язку з цим, працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Драгер, після чого ОСОБА_1 погодився на проходження такого огляду, в результаті проведення якого підтверджено, що ОСОБА_1 знаходився в стані алкогольного сп`яніння - 0,46 ‰, з результатом огляду ОСОБА_1 погодився. 
Те, що у ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, підтверджується не тільки відомостями з протоколу, а й актом огляду на стан сп`яніння та відеозаписом події, з якого, зокрема убачається, що ОСОБА_1 з результатом огляду погодився, зазначив, що вживав алкогольні напої вчора. 
Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , на думку суду апеляційної інстанції, не спростовують порушення ним вимог п.2.9а) ПДР України за наявності у справі вищевказаних доказів, які повністю підтверджують обставини вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
На думку апеляційного суду, працівниками поліції дотримано порядок оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, передбачений ст.266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України 09 листопада 2015 року за №1452/735, Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України 07 листопада 2015 року №1395.
Протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 складений з дотриманням вимог ст.ст.254-256 КУпАПта містить всі необхідні для розгляду справи відомості, якихось істотних недоліків при його складанні, які б тягли за собою визнання цього протоколу недопустимим доказом, не убачається. Достовірність відомостей, зазначених у протоколі, сумнівів не викликає, оскільки ці відомості узгоджуються з іншими доказами, доданими до протоколу.
Об`єктивних даних, які б давали підстави вважати, що протокол про адміністративне правопорушення та інші адміністративні матеріали складені не уповноваженими особами, в матеріалах справи немає.
Всі докази, наявні в справі, узгоджуються між собою та істотних суперечностей не мають.
Достовірність цих доказів стороною захисту в т.ч. самим ОСОБА_1 у встановленому законом порядку не спростовано.
Отже, наявними в справі доказами поза розумним сумнівом підтверджується вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а доводи апелянта про протилежне є безпідставними та суперечать матеріалам справи.
Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в повному обсязі з`ясував обставини справи, дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, надав цим доказам належну оцінку.
Неповноти та однобічності з`ясування обставин, що мають значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення, а також упередженості з боку суду першої інстанції не убачається.
Оскаржувана постанова суду містить всі відомості, передбачені ст.283 КУпАП, та є належним чином вмотивованою.
При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, оскільки врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини і наклав стягнення у межах, встановлених цим Кодексом.
Порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя від 27 листопада 2025 року. 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Постанову Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя від 27 листопада 2025 року щодо  ОСОБА_1  за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького
апеляційного суду      С.В. Дадашева

Дата документу  Справа № 335/7611/25