Справа № 761/34091/25
Провадження № 2/761/3631/2026
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 червня 2026 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді :   Пономаренко Н.В.,
за участю секретаря:    Яцишина А.О.,
представників відповідача :  Пухальської Н.С., ОСОБА_2.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
В С Т А Н О В И В:
У серпні 2025 до Шевченківського районного суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, згідно з якою позивач з просив суд: стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс плюс» прострочену заборгованість зі сплати послуг з утримання будинку та прибудинкової території по житловому будинку АДРЕСА_1 у розмірі 23 954, 79 грн., 3 % річних від простроченої суми у розмірі 602,20 грн., інфляційні втрати у розмірі 2009,98 грн. та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що згідно договору про експлуатацію житлового будинку № 7 від 01 вересня 2011 року, укладеного за погодженням ТОВ «Будівельна компанія «Міськбудінвест», КП «Генеральна дирекція Київської міської ради по обслуговуванню іноземних представництв» як Замовник доручає, а ТОВ «Житлосервіс Плюс» (далі - позивач, ТОВ «Житлосервіс Плюс», управляюча компанія) бере на себе зобов`язання здійснювати комплекс заходів по експлуатації житлового будинку по АДРЕСА_1 . Для виконання цього договору замовник передає в експлуатацію, а експлуатуюча організація приймає будинок з усіма місцями загального користування та службовими приміщеннями, системами зовнішнього та внутрішнього інженерного забезпечення, споруди, технічне обладнання, системи, прилади, інше майно Будинку, все інженерне обладнання та елементи благоустрою, необхідними для нормальної експлуатації Будинку. Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 11 грудня 2012 року № 2216 встановлено тарифи та структуру тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, в тому числі, затверджено тариф для ТОВ «Житлосервіс Плюс», яке надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за адресою: АДРЕСА_1 . Пізніше Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 01 серпня 2017 року № 932, а саме у додатку 1 затверджено перелік послуг з утримання будинків і споруд і прибудинкової території та їх вартість за адресою будинку по АДРЕСА_1 . Актом приймання-передачі житлового будинку з балансу на баланс від 22.04.2013 року житловий будинок з вбудовано-прибудованими приміщеннями та підземним паркінгом за адресою: по АДРЕСА_1 , було передано з балансу ТОВ «Будівельна компанія «Міськбудінвест» на баланс ТОВ «Житлосервіс Плюс». 
У позовній заяві зазначено, що відповідач є власником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 210,2 кв.м. Між ТОВ «Житлосервіс Плюс» та відповідачем було укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 30.09.2012 № 4632, предметом якого було забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у житловому будинку АДРЕСА_1 , а споживачем - забезпечення своєчасної оплати таких послуг за встановленим тарифом у строк та на умовах, що передбачені цим договором. 
Позивач вказує, що відповідач ухиляється від сплати платежів за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, в зв`язку з чим станом на серпень 2025 року через невиконання відповідачем своїх зобов`язань у відповідача перед позивачем наявна заборгованість за період з 01.01.2022 по 01.07.2025 в сумі 23 954 грн. 79 коп. 
Крім цього, згідно зі ст. 625 ЦК України, позивач нарахував штрафні санкції за період із 30.12.2023 по 08.08.2025, а саме: інфляційні втрати в загальній сумі 2009,98 грн. та три відсотки річних в загальній сумі 602,20 грн. 
Посилаючись на викладене, а також з огляду на неналежне виконання відповідачем зобов`язань по сплаті коштів за надані послуги, в зв`язку з чим утворилась заборгованість, позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом та просить стягнути із відповідача на користь позивача зазначену суму заборгованості в примусовому порядку. 
Ухвалою Шевченківського районного суд м. Києва від 22.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вказаній цивільній справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
12.09.2025 через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просила відмовити в задоволенні позову, в зв`язку із недоведеністю позовних вимог. У відзиві зазначено, що позивачем не надано жодних доказів того, що позивач був визначений управителем багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 на конкурсних засадах виконавчим органом місцевої ради, а відтак, на думку відповідача, вартість послуг з управління багатоквартирним будинком має визначатись виключно шляхом укладання відповідного Договору між позивачем та відповідачем. 
Крім того, відповідач вказує, що за період з 01 грудня 2021 по 31 червеня 2025 року позивачем було безпідставно нарахована заборгованість в загальній сумі 24 558, 90 грн. Так, розмір щомісячної плати за надані послуги на дату укладення договору між сторонами визначає розмір олати. Умови договору не передбачають наявність у позивача права в односторонньому порядку змінювати вартість послуг, а відтак односторонні накази позивача про зміну плати є нікчемними та не можуть бути покладені в основу розрахунку заборгованості. Позивач, порушивши права відповідача, як споживача послуг, безпідставно здійснив розрахунок боргу по оплаті за послуги за завищеними тарифами, а відтак заявлена до стягнення сума боргу є недоведеною. Крім того, відповідач вказує про відсутність належних та достатніх доказів на підтвердження фактичного надання позивачем житлово-комунальних послуг відповідачу, що унеможливлює стягнення заборгованості із відповідача на користь позивача. Також відповідач зазначає, що у зв`язку з відсутністю боргу, відсутні і правові підстави для нарахування інфляційних втрат та трьох процентів. Окрім того, у відзиві відповідачем було постановлену позивач питання в порядку ст. 93 ЦПК України.
19.09.2025 до суду через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої сторона позивача вказувала на те, що розрахунок заборгованості відповідача було здійснено у відповідності до чинних тарифів, доказів на підтвердження визнання цих тарифів недійсними не надано, як і не надано доказів не надання та/або неналежного надання житлово-комунальних послуг позивачем. Відповідач від отримання послуг у встановленому законом порядку не відмовлявся, а відтак відсутні підстави для звільнення відповідача від сплати коштів за надані послуги. 
Одночасно із відповіддю на відзив, позивачем долучено заяву свідка про надання відповіді на питання відповідача в порядку ст. 93 ЦПК України.
21.01.2026 до суду через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення у справі сторони відповідача.
10.03.2026 до суду через систему «Електронний суд» надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Пухальської Н.С. про поновлення строку для подання доказів та долучення доказів.
Позивач свого представника в судове засідання не направив, до суду надійшла заява - адвоката Рибка Сергія Олександровича про розгляд справи без участі позивача.
В судовому засіданні представники відповідача заперечувала щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.
Дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив.
За змістом ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Судом встановлено, що за договором про експлуатацію житлового будинку № 7 від 01 вересня 2011 року, укладеного за погодженням ТОВ «Будівельна компанія «Міськбудінвест», КП «Генеральна дирекція Київської міської ради по обслуговуванню іноземних представництв» як Замовник доручає, а ТОВ «Житлосервіс Плюс» бере на себе зобов`язання здійснювати комплекс заходів по експлуатації житлового будинку АДРЕСА_1 . Для виконання цього Договору Замовник передає в експлуатацію, а Експлуатуюча організація приймає Будинок з усіма місцями загального користування та службовими приміщеннями, системами зовнішнього та внутрішнього інженерного забезпечення, споруди, технічне обладнання, системи, прилади, інше майно Будинку, все інженерне обладнання та елементи благоустрою, необхідними для нормальної експлуатації Будину.
ОСОБА_1 (далі - Відповідач) є власником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 169,3 кв.м, що підтверджується фото-копією Витягу про державну реєстрацію прав №36125637 від 05.11.2012 р. та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.08.2025 р. № інформаційної довідки: 438577397.
30.09.2012 між ТОВ «Житлосервіс Плюс» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій № 4632, предметом якого є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у житловому будинку АДРЕСА_3 , а споживачем забезпечення своєчасної оплати таких послуг за встановленим тарифом у строк та на умовах, що передбачені цим договором.
Згідно з п. 5 вказаного договору розрахунковим періодом є календарний місяць. У разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше ніж до 20 числа місяця, що наступає за розрахунковим.
Як вбачається з Довідки про нарахування та сплату по особовому рахунку № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) за період з 01.01.2022 по 01.07.2025р. у Відповідача наявна заборгованість у розмірі 23954,79 грн. 
Законом України від 09.11.2017 N? 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» з 10.06.2018 визначено нову класифікацію житлово-комунальних послуг, згідно з якою житловою послугою є послуга з управління багатоквартирним будинком. Вартість послуги з управління багатоквартирним будинком визначається за згодою сторін і не підлягає державному регулюванню. 
З метою приведення у відповідність до чинного законодавства України розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 11 грудня 2012 року № 2216, яким встановлювалися тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, зокрема для будинку АДРЕСА_1 , а також Розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 01 серпня 2017 року № 932 визнано такими, що втратили чинність, відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 14.11.2019 № 1977 «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)», зареєстроване в Головному територіальному управлінні юстиції у місті Києві 26.11.2019 за № 249/2426.
Відповідно до Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», управління багатоквартирним будинком здійснюють його співвласники. За їх рішенням функції з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або об?єднанню співвласників багатоквартирного будинку. 
У житлових будинках, у яких співвласниками не вибрано управителя та не створено об?єднання співвласників багатоквартирного будинку, згідно з пунктом 31 розділу VI Закону України від 09.11.2017 «Про житлово-комунальні послуги» зберігає чинність раніше укладений договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, предметом якого є забезпечення суб?єктом господарювання надання цих послуг. 
На підтвердження заявленого розміру заборгованості та надання послуг з утримання будинку, споруд і прибудинкової території за період з 01.01.2022 по 01.07.2025 згідно затверджених у встановленому законом порядку тарифів ТОВ «Житлосервіс Плюс» до позовної заяви долучено:
-копію наказу ТОВ «Житлосервіс Плюс» від 30.11.2021 року, згідно з яким з 01 грудня 2021 року встановлений тариф для утримання будинку та прибудинкової територій який знаходиться на обслуговуванні;
-копію складових розміру плати (тарифу) за послуги з утримання будинку та прибудинкової території по житловому будинку АДРЕСА_1 , з 1 грудня 2021 року, розрахованих відповідно до Порядку формування тарифів, затвердженого Постановою КМУ №869 від 01.06.2011 з урахуванням змін, внесених Постановою КМУ №515 від 17.07.2015; 
-копію наказу ТОВ «Житлосервіс Плюс» від 31.05.2023 року, згідно з яким з 01 червня 2023 року встановлений тариф для утримання будинку та прибудинкової територій який знаходиться на обслуговуванні; 
-копію складових розміру плати (тарифу) за послуги з утримання будинку та прибудинкової території по житловому будинку АДРЕСА_1 , з 01 червня 2023 року, розрахованих відповідно до Порядку формування тарифів, затвердженого Постановою КМУ №869 від 01.06.2011 з урахуванням змін, внесених Постановою КМУ №515 від 17.07.2015; 
-копію наказу ТОВ «Житлосервіс Плюс» від 31.01.2024 року, згідно з яким з 01 лютого 2024 року встановлений тариф для утримання будинку та прибудинкової територій який знаходиться на обслуговуванні; 
-копію складових розміру плати (тарифу) за послуги з утримання будинку та прибудинкової території по житловому будинку АДРЕСА_1 , з 01 лютого 2024 року, розрахованих відповідно до Порядку формування тарифів, затвердженого Постановою КМУ №869 від 01.06.2011 з урахуванням змін, внесених Постановою КМУ №515 від 17.07.2015; 
-копію наказу ТОВ «Житлосервіс Плюс» від 31.05.2024 року, згідно з яким з 01 червня 2024 року встановлений тариф для утримання будинку та прибудинкової територій який знаходиться на обслуговуванні; 
-копію складових розміру плати (тарифу) за послуги з утримання будинку та прибудинкової території по житловому будинку АДРЕСА_1 , з 01 червня 2024 року, розрахованих відповідно до Порядку формування тарифів, затвердженого Постановою КМУ №869 від 01.06.2011 з урахуванням змін, внесених Постановою КМУ №515 від 17.07.2015; 
-копію наказу ТОВ «Житлосервіс Плюс» від 31.03.2025 року, згідно з яким з 01 квітня 2025 року встановлений тариф для утримання будинку та прибудинкової територій який знаходиться на обслуговуванні; 
-копію складових розміру плати (тарифу) за послуги з утримання будинку та прибудинкової території по житловому будинку АДРЕСА_1 , з 01 квітня 2025 року, розрахованих відповідно до Порядку формування тарифів, затвердженого Постановою КМУ №869 від 01.06.2011 з урахуванням змін, внесених Постановою КМУ №515 від 17.07.2015.
Таким чином, за наказами ТОВ «Житлосервіс Плюс» від 31.12.2019 р., 30.11.2021 р., 31.05.2023 р., 31.01.2024 р., 31.05.2024 р., 31.03.2025 р. було застосовано нові тарифи для утримання будинку та прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_1 .
Зазначені накази у встановленому законом порядку не скасовані, недійсними не визнавались, та доказів зворотному з боку сторони відповідача суду надано не було.
Так, відповідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.
Стаття 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг.
Згідно зі ст. ст. 64, 66, 67 Житлового кодексу Української РСР (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), сплачується плата за користування жилим приміщенням, сплачується плата за утримання будинку та прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Члени сім`ї наймача , які проживають разом із ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки , що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно частини 1 статті 13 Закону № 1875-IV до житлово-комунальних послуг відносяться комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газопостачання, опалення, вивезення побутових відходів) та послуги із утримання будинків і прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо).

Частиною другою статті 14 Закону № 1875-IV визначено, що ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом
Згідно з частиною 1 статті 19 Закону № 1875-IV відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
Відповідно до вимог пунктів 1, 2 статті 32 Закону № 1875-IV плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Невід`ємною частиною договору є копія рішення (розпорядження), яким встановлено тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій із зазначенням структури тарифу, періодичності та строків надання послуг.
Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.
Згідно з пунктом 6 статті 32 Закону № 1875-IV у разі зміни цін/тарифів на житлово-комунальні послуги виконавець/виробник не менше ніж за 15 днів до введення їх у дію повідомляє про це споживачів з посиланням на рішення відповідних органів.
Пунктом 2 статті 31 Закону № 1875-IV передбачено, що виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг і подають їх органам, уповноваженим здійснювати встановлення тарифів.
Порядок доведення до споживачів інформації про перелік житлово-комунальних послуг, структуру цін/тарифів, зміну цін/тарифів з обґрунтуванням її необхідності та про врахування відповідної позиції територіальних громад розробляється і затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.
Аналогічні положення містять пункт 1 статті 5 та частина 1 статті 9 Закону № 2189-VІІІ (чинний з 01 травня 2019 року), згідно з якими до житлово-комунальних послуг належить житлова послуга з управління багатоквартирним будинком. А оплату за спожиті житлово-комунальні послуги споживач здійснює щомісяця та не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 1 Закону № 2189-VІІІ, чинного на час звернення позивача до суду, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах.
Виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору (пункт 2 частини 1 статті 1 Закону № 2189-VІІІ).
Споживач житлово-комунальних послуг - індивідуальний або колективний споживач (пункт 13 частини 1 статті 1 Закону № 2189-VІІІ).
Статтею 10 Закону № 2189-VІІІ визначено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.
Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування.
Якщо управитель визначений органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах, ціна послуги з управління багатоквартирним будинком визначається на рівні ціни, запропонованої в конкурсній пропозиції переможцем конкурсу.
Така ціна протягом строку дії договору управління може змінюватися виключно за погодженням сторін з підстав та в порядку, визначених таким договором.
Ціна послуги з управління багатоквартирним будинком встановлюється договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком з розрахунку на один квадратний метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення, якщо інше не визначено договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, та включає: 1) витрати на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку відповідно до кошторису витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, крім витрат на обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги, у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем; 2) винагороду управителю, яка визначається за згодою сторін.
Згідно із частиною 2 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.
Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.
Судом також встановлено, що між сторонами 30.09.2012 було укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, предметом якого є надання позивачем та оплата відповідачем за визначених у цьому договорі послуг.
Крім того, порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.
Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуг (постанова Верховного Суду від 18.03.2019 р. у справі №210/5796/16-ц)
Відповідач не відмовлявся від отримання житлово-комунальних послуг, отримував рахунки на їх сплату, а також від нього не надходило звернень щодо підтвердження його тимчасової відсутності у квартирі, відмови від користування послугами, обсягу та якості наданих послуг.
На виконання взятих на себе зобов`язань щодо обслуговування будинку по АДРЕСА_1 та прибудинкової території, ТОВ «Житлосервіс Плюс» були укладені відповідні договори з виробниками житлово-комунальних послуг (комплекс робіт з технічного обслуговування ліфтів, технічне обслуговування пожежних систем, вивезення та знешкодження твердих побутових відходів, технічне обслуговування та ремонт диспетчерських систем)), які після набуття підприємством надаються споживачам. Так зокрема позивачем укладено: 1. Підрядний договір №73/14 на технічне обслуговування ліфтів від 01.01.2014 року, з додатковими угодами до договору. 2. Договір №846 на вивезення твердих побутових відходів від 12.01.2010 року з додатковими угодами. 3. Договір №846 на вивезення твердих побутових відходів від 01.05.2023 року. 4. Договір №ВОЮ-01051 на прибирання прибудинкової території від 01.05.2019 року, з додатковими угодами. 5. Договір про постачання електричної енергії споживачу від 01.08.2022 року №32623010 ПВ. 6. Договір №01320/1198-05 про співпрацю Виконавця послуг з централізованого постачання холодної (питної) воли та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) з Управителем під час надання послуг з централізованого постачання холодної (питної) води та приймання стічних вод (з використанням внутрішньобудинкових мереж) від 16.04.2020 року. 7. Договір підряду №18 від 06.10.2010р. на обслуговування обладнання систем ОДС (ДСС) з додатковою угодою.
Крім того, за приписами статті 322 ЦК України, тягар утримання майна покладається на власника, а саме: власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Таким чином, законодавством покладено обов`язок своєчасно вносити квартирну плату саме на наймачів (власників).
Згідно з розрахунком заборгованості та довідкою про нарахування та сплату від 05.06.2025, наданого стороною позивача, за адресою: АДРЕСА_2 за період із 01.01.2022 по 01.07.2025 нарахована заборгованість в розмірі 23954,79 грн.
Зі змісту зазначених доказів вбачається, що позивачем були враховані здійснені відповідачем оплати.
Крім того, судом враховується те, що стороною відповідача належними та допустимим доказами не спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості за надані та спожиті послуги.
Вказані розрахунок та довідка детально відображає нарахування, оплати, споживання, а тому є належними та допустимими доказами, які свідчать про розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також ці докази в сукупності з іншими наданими позивачем документами підтверджують надання та споживання таких послуг відповідачем.
Окремо суд вказує на те, що стороною відповідача не надано доказів того, що відповідач звертався до позивача про перерахунок заборгованості у зв`язку з недотриманням вимог закону та/або умов договору, а також відсутні докази того, що відповідач від наданих позивачем послуг у встановленому законом порядку відмовився.
Сукупність наданих стороною позивача доказів вказує на належне виконання позивачем договірних зобов`язання та фактичне забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у житловому будинку АДРЕСА_1 .
Судом також враховано, що відповідачем належними та допустимим доказами не спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості за надані та спожиті послуги. Вказаний розрахунок детально відображає нарахування, оплати, споживання, тому є належним та допустимим доказом та встановлює надання та споживання таких послуг. До матеріалів справи не надано доказів того, що відповідач звертався до позивача про перерахунок заборгованості у зв`язку з недотриманням вимог закону. Відповідач від наданих позивачем послуг у встановленому законом порядку не відмовлявся, належних і допустимих доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати, відповідачем не надано. 
Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування позовних вимог в частині неналежного виконання відповідачем зобов`язань по сплаті коштів за житлово-комунальні послуги та наявність підстав для стягнення заборгованості в сумі 23954,79 грн., знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, відповідачем розрахунок заборгованості не спростовано достатніми доказами, та, останній, здійснено із врахуванням чинних тарифів, а відтак позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та законними.
Крім того, відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.ст. 610-612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Як вбачається з розрахунку заборгованості станом на липень 2025 року через невиконання відповідачем своїх зобов`язань у відповідача перед позивачем наявна заборгованість за період з 01.01.2022 по 01.07.2025 в сумі 23 954,79 грн., а також згідно зі ст. 625 ЦК України, позивачем нараховано штрафні санкції за період із 30.12.2023 по 08.08.2025, а саме: інфляційні втрати в загальній сумі 2009,98 грн. та три відсотки річних в загальній сумі 602,20 грн.
Вказаний розрахунок, в тому числі в частині розміру штрафних санкцій, відповідачем належними та допустимим доказами також не спростовано, та наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що відповідач прострочив належне виконання зобов`язань, відсутні підстави для його звільнення від їх виконання, а відтак наявні підстави для сплати відповідачем на користь позивача заявлені до стягнення суми трьох відсотків річних та інфляційних втрат.
Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування позовних вимог в частині наявності підстав для стягнення штрафних санкцій з огляду на неналежне виконання відповідачем зобов`язань по оплаті за житлово-комунальні послуги знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, стороною відповідача належними доказами спростовані не були, а відтак суд вважає, що позовні вимоги в цій частині також є обґрунтованими та законними.
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку про необхідність стягнення на користь ТОВ «Житлосервіс Плюс» з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю « Житлосервіс плюс» 3% річних від простроченої суми у розмірі 602,20 грн. та інфляційні втрати у розмірі 2009,98 грн.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, на користь ТОВ «Житлосервіс Плюс» з ОСОБА_1 потрібно стягнути 2422,40 судового збору . 
Крім цього, позивач просив стягнути витрати на правничу допомогу.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
В той же час, ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При цьому, за умовами ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
В постанові Верховного Суду від 01.04.2020 р. (справа №640/4013/17-ц) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Крім цього, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
Аналогічна позиція висловлена об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).
На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано договір №17/06/25 від 17.06.2025 р., акт №5 прийому-передачі наданих послуг від 17.06.2025 р., за яким загальна вартість послуг становить 5000,00 грн., платіжну інструкцію №1190 від 20.06.2025 р. про сплату 5000,00 грн., лист ТОВ «Житлосервіс Плюс» на уточнення платежу Вих №1 від 06.08.2025.
Згідно ч.5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч.3,4,5 ст.141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої увалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись ч.ч.3,4,5 ст.141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно сказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. ( правова позиція, викладена Верховним Судом у постанові від 11 листопада 201 року у справі № 873/137/21).
У постановах Верховного Суду від 7 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 8 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулось рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.11.2022 р. у справі № 922/1964/21 зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги складність справи та об`єм виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), критерії необхідності подання ним документів та значимості таких дій у справі, прийняття участі у судових засіданнях, наявність заперечень сторони відповідача в частині стягнення цих витрат, враховуючи поведінку відповідача, яким в ході розгляду справи вказувалось про відсутність підстав для стягнення заборгованості, суд вважає можливим стягнути із відповідача на користь позивача 5000,00 грн. витрат на правничу допомоги.
На думку суду, вказаний розмір витрат на правничу допомогу співмірний зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 319, 322, 525, 526, 610,612, 625 ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 3-5,12-13, 19, 76-92, 95, 141, 187, 211, 258-259, 264-265, 268,272-273, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В:
позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлосервіс плюс " (код ЄДРПОУ 33347018, адреса: 04073, місто Київ, вулиця Семена Скляренка, будинок 17) прострочену заборгованість по сплати послуг з утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 23954,79 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю" Житлосервіс плюс" 3% річних від простроченої суми у розмірі 602,20 грн. та інфляційні втрати у розмірі 2009,98 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю " Житлосервіс плюс" судовий збір в розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено: 10.07.2026.

Суддя: