Справа № 464/6088/25
пр.№ 2/464/333/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.09.2026 м. Львів
Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючої судді – Сабари Л.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

встановив:

позивач ТзОВ «Фінансова компанія «Ейс» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором № 677725647 від 14.12.2021 у розмірі 52 403,20 грн, а також судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 14.12.2021 між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 677725647 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 22 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності та зобов`язався повернути такий та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим договором. 14.12.2021 ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти у розмірі 22 000 грн на банківську картку відповідача НОМЕР_1 , таким чином виконало свої зобов`язання за укладеним кредитним договором. 
28.11.2018 між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до якого, з урахуванням додаткових угод та витягу з реєстру прав вимоги № 175 від 05.05.2022, ТзОВ «Таліон Плюс» набуло права грошової вимоги до відповідача. 31.07.2024 між ТзОВ «Таліон Плюс» та ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 31/0724-01, відповідно до якого, а також згідно з витягом з реєстру прав вимоги № 2 від 31.07.2024, відтак останнє набуло права вимоги до відповідача. 08.07.2025 між ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТзОВ «ФК «Ейс» укладено договір факторингу № 08/07/25-Е, відповідно до умов якого та згідно з реєстром боржників позивач набув права грошової вимоги до ОСОБА_1 на загальну суму 52 403,20 грн, з яких: 22 000 грн заборгованості по тілу кредиту, 30 403,20 грн – по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Таким чином, у відповідача наявна непогашена заборгованість перед позивачем, яка підлягає стягненню. Відтак, позовні вимоги просить задовольнити. Заявив клопотання про витребування у АТ «Сенс Банк» інформацію, що містить банківську таємницю.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.09.2025 матеріали справи передано на розгляд судді Сабарі Л.В.
Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 05.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 
Копію ухвали про відкриття провадження надіслано учасникам справи.
Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, будь-яких заяв чи клопотань до суду не скеровував.
Розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч. 13 ст. 7 ЦПК України. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.
Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.
Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
В силу ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
У відповідності до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Договір про надання споживчого кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.
Саме така позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 22 січня 2020 у справі № 674/461/16-ц, від 23 березня 2020 у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 у справі № 732/670/19, від 12 січня 2021 у справі № 524/5556/19, від 22 листопада 2021 у справі № 234/7719/20, від 17 січня 2022 у справі № 234/7723/20.
Частинами 1, 3 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Статтею 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи, зобов`язання не виконані з вини відповідача.
За ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
При дослідження доказів, судом встановлено наступне.
14.12.2021 між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № 677725647 у формі електронного документа відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» з використанням електронного підпису, створеного за допомогою одноразового ідентифікатора MNV6ZP44, за умовами якого кредитодавець зобов`язався надати позичальникові кредит у розмірі 22 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога».
Як вбачається з копії платіжного доручення від 14.12.2021, первинний кредитор здійснив переказ грошових коштів у розмірі 22 000 грн на картку НОМЕР_1 . Вказаний доказ суд визнає належним на підтвердження обставин переказу грошових коштів, у зв`язку з чим відсутні підстави для вирішення клопотання позивача про витребування доказів.
У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
Таким чином, встановлено, що ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало взяті на себе зобов`язання за укладеним з відповідачем кредитним договором, шляхом надання йому грошових коштів (кредиту) в порядку та на умовах, встановлених цим договором.
За відсутності доказів спростування факту отримання відповідачем кредитних коштів, беручи до уваги вище встановлені обставини, суд приходить до переконання проте, що надані докази, надають можливість встановити дійсні фактичні обставини справи.
Разом з тим, відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання, своєчасно не здійснювала повернення кредитних коштів та не сплачувала процентів згідно з умовами, визначеними кредитним договором, у зв`язку із чим утворилась заборгованість.
28.11.2018 між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого та з урахуванням додаткових угод № 19 від 28.11.2019, № 26 від 31.12.2020, № 27 від 31.12.2021, № 31 від 31.12.2022, № 32 від 31.12.2023 та витягу з реєстру прав вимоги № 175 від 05.05.2022, останнє набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 , який є боржником за кредитним договором № 677725647 від 14.12.2021, на суму заборгованості, що становить 54 814,60 грн.
Як вбачається з розрахунку заборгованості, складеного ТзОВ «Таліон Плюс», ОСОБА_1 за період з 06.05.2022 до 31.07.2024 новим кредитором нараховано заборгованість за кредитним договором № 677725647 від 14.12.2021, з урахуванням здійснення платежів відповідачем, на загальну суму 52 403,20 грн, з яких: 22 000 грн – по тілу кредиту борг, 30 403,20 грн – за процентами (з яких у розмірі 138,60 грн було нараховано відповідачу фактором ТзОВ «Таліон Плюс» за період з 05.05.2022 по 12.05.2022).
31.07.2024 між ТзОВ «Таліон Плюс» та ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 31/0724-01, відповідно до якого, а також згідно з витягом з реєстру прав вимоги № 2 від 31.07.2024, останнє набуло права вимоги ОСОБА_1 , який є боржником за кредитним договором № 677725647 від 14.12.2021, на суму заборгованості, що становить 52 403,20 грн.
08.07.2025 між ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТзОВ «ФК «Ейс» укладено договір факторингу № 08/07/25-Е, відповідно до умов якого та згідно з реєстром боржників від 08.07.2025, останнє набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 , який є боржником за кредитним договором № 677725647 від 14.12.2021, на суму заборгованості, що становить 52 403,20 грн
З вказаного слідує, що у зобов`язанні, що виникло щодо договору кредитної лінії № 677725647 від 14.12.2021, укладеного з первинним кредитором ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога», боржником за яким є відповідач, відбулась заміна кредитора на ТзОВ «ФК «Ейс».
Таким чином, з урахуванням презумпції правомірності правочину, зважаючи на те, що будь-яких доказів на спростовання факту укладення кредитного договору та отримання відповідачем кредитних коштів на умовах, що передбачені кредитним договором, доказів належного виконання своїх зобов`язань за кредитним договором матеріали справи не містять, суд приходить до переконання про те, що позивач має право вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором кредитної лінії № 677725647 від 14.12.2021.
Разом з тим, суд не може в повній мірі погодитись із заявленим позивачем розміром заборгованості, яка підлягає стягненню, виходячи з наступного.
Звертаючись із позовом, ТзОВ «ФК «Ейс» просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 677725647 від 14.12.2021 у розмірі 52 403,20 грн, з яких: 22 000 грн – по тілу кредиту, 30 403,20 грн – по несплаченим відсоткам за користування кредитом.
Згідно з правовою позицією, викладеною у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12, провадження №14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження №14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від вказаного правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.
Як вбачається з умов укладеного кредитного договору, кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 22 000 грн. Кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором у сумі 22 000 грн одразу після укладення договору, орієнтовна дата повернення якого 13.01.2022 (п.п. 1.1., 1.3. договору).
Відповідно до п. 1.7. договору, кредитна лінія надається строком на 30 (тридцять) днів від дати отримання кредиту позичальником.
Пунктом 1.9.1. договору встановлено, що виключно на період строку визначеного п. 1.7. договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою у розмірі 116,80 (сто шістнадцять цілих вісім десятих) процентів річних, що становить 0,32 відсотки від суми кредиту за кожен день користування ним. 
Водночас, пунктом 1.8. договору визначено, що встановлений у п. 1.7. договору строк дисконтного періоду, відповідно строк надання кредитної лінії може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду на умовах, описаних в цьому пункті, не обмежена.
За умови продовження строку Дисконтного періоду, на умовах п. 1.8. Договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.7. Договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 383,25 (триста вісімдесят три цілих двадцять п`ять сотих) процентів річних, що становить 1,05 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним. Кредитодавець за своїм вибором може надавати позичальнику знижки на розмір Індивідуальної процентної ставки, про що останній інформується в особистому кабінеті (п. 1.9.2. договору). 
Як вбачається із довідки щодо дій позичальника в ІТС ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога», ОСОБА_1 14.01.2022 вніс грошові кошти на сплату нарахованих процентів, тобто вчинив дії, спрямовані на пролонгацію строку дисконтного періоду, у зв`язку із чим суд вважає, що строк кредитування, визначений договором, було продовжено на 30 днів, відтак останній закінчився 14.02.2022. Подальших дій на пролонгацію вказаного кредитного договору відповідач не вчиняв, відтак ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» втратило право нараховувати позичальнику проценти за користування грошовими коштами (кредитом) саме 14.02.2022.
Таким чином, встановлені у справі фактичні обставини вказують на те, що у відповідача виникло зобов`язання зі сплати процентів за кредитним договором за період з 14.12.2021 до 14.02.2022, відтак нарахування первісним кредитором ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» процентів за користування кредитними коштами за період з 15.02.2022 до 05.05.2022 та в подальшому новим кредитором ТзОВ «Таліон Плюс» за період з 05.05.2022 до 12.05.2022 є безпідставним. 
З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТзОВ «ФК «Ейс», з урахуванням часткової сплати відповідачем у період з 04.12.2023 по 27.01.2024 на суму 2 550 грн, що стверджується розрахунком заборгованості складеним ТзОВ «Таліон Плюс», заборгованості у розмірі 26 611 грн, у зв`язку із чим позов слід задовольнити частково.
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Так, згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Встановлено, що стороною позивача заявлено розмір витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн.
На підтвердження факту понесених судових витрат позивачем у розмірі 7 000 грн було долучено до позовної заяви: договір про надання правничої допомоги № 09/07/25-01 від 09.07.2025, протокол погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги № 09/07/25-01 від 09.07.2025, додаткову угоду № 25770743325 до договору про надання правничої допомоги № 09/07/25-01 від 09.07.2025, акт прийому-передачі послуг, . 
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).
Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited проти України").
Верховний Суд у своїй постанові від 28 червня 2023 року по справі № 369/576/22 зазначив, що суд може з власної ініціативи зменшити розмір витрат на правничу допомогу, застосувавши критерії, визначені у ч.ч. 3, 4, 5, 9 ст. 141 ЦПК України. При цьому це не є тотожним застосовуванню судом критеріїв, визначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України, де обов`язковою умовою є наявність клопотання іншої сторони про зменшення розміру таких витрат.
Беручи до уваги вищевикладене, з урахуванням складності справи, малозначності спору, враховуючи те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження, зважаючи на час, витрачений адвокатом на надання правничої допомоги, обсяг наданих послуг та виконаних робіт, ціну позову, значення справи для сторони та співмірність розміру витрат та часткове задоволення позовних вимог, суд приходить висновку про необхідність зменшення розміру витрат на правову допомогу до 700 грн, оскільки такий розмір витрат на оплату послуг адвоката відповідатиме критеріям, закріпленим ЦПК України.
Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 89, 137, 141, 247, 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд,
ухвалив:

позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» заборгованість за кредитним договором кредитним договором № 677725647 від 14.12.2021 у розмірі 26 611 (двадцять шість тисяч шістсот одинадцять) гривень.
В решті позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 700 (сімсот) гривень та судовий збір у розмірі 1 230 (тисяча двісті тридцять) гривень 12 (дванадцять) копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 15 вересня 2026 року.

Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», місцезнаходження: м. Київ, вул. Алматинська, 8, офіс, 310а, код ЄДРПОУ 42986956;
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Головуюча    Людмила САБАРА