Справа № 295/5828/25
Провадження № 2/175/1922/25
РІШЕННЯ 
Іменем України
"20" липня 2026 р. с-ще Слобожанське

Дніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі: 
головуючого - судді Білоусової О.М.,
за участю секретаря судового засідання – Яшиної М.В.,
представника позивача – адвоката Кравець В.А.,
позивача – ОСОБА_1 ,
представника третьої особи – Буга С.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Слобожанське в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Тульчинської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визначення місця проживання дитини, - 
В С Т А Н О В И В:
Представник позивача звернулась до суду з позовом (який згодом уточнила) до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком.
В позові позивач зазначив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі до 2013 року. Від фактичних шлюбних відносин сторони мають спільну малолітню дитину – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Малолітня дитина з листопада 2021 року і до теперішнього часу мешкає разом з позивачем. Малолітня дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повністю знаходиться на забезпеченні позивача і під піклуванням лише позивача. Вказує, що відповідачка проживає окремо від дитини, не спілкується з нею, допомоги не надає.
З огляду на викладене у позовній заяві, ОСОБА_1 вважає за доцільне визначити місце проживання дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з ним, як батьком, про що і просить суд.
Представник позивача - адвокат Кравець В.А у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов. Надала пояснення відповідно до позову.
Позивача судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов. Додатково зазначив, що він на теперішній час проходить військову службу, дитина проживає з ним та його дружиною, відповідач участі у вихованні та утриманні дитини не приймає. Він звертався до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відповідача та в задоволенні позову було відмовлено. 
Представник третьої особи - Служби у справах дітей Тульчинської міської ради у судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування, просила задовольнити позов.
Представник третьої особи - ІНФОРМАЦІЯ_3 у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв не надавав.
Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, відзив та заяви не надавала.
Вислухавши учасників судового провадження, думку дитини, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. 
Судом встановлено, що у сторін народилась дитина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , зареєстрованим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №1757.
Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 19.05.2016 року у справі №234/2552/16-ц шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було розірвано.
Заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 20.01.2022 року у справі №234/15883/21 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів в зв`язку зі зміною місця проживання задоволено, припинено стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягнутих на підставі рішення Краматорського міського суду Донецької області №234/7870/16-ц від 02.07.2016 року.
Відповідно до характеристики від 31.01.2021 року, виданої старостою Копіївського старостинського округу Тульчинської міської ради, вбачається, що ОСОБА_1 має спокійний, врівноважений характер, відповідально ставиться до поставлленого перед ним завдання, ввічливий, доброзичливий. Стосунки в сім`ї доброзичливі. ОСОБА_6 самостійно виховує дитину та забезпечує її усім необхідним.
Згідно характеристики сім`ї ОСОБА_1 від 31.01.2025 року, виданої старостою Копіївського старостинського округу Тульчинської міської ради, вбачається, що сім`я ОСОБА_1 складається з наступних осіб: дружина ОСОБА_7 , донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тесть ОСОБА_8 , теща ОСОБА_9 . Стосунки в сім`ї доброзичливі. ОСОБА_6 самостійно виховує дитину та забезпечує її усім необхідним. Донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає з батьком з 01.11.2021 року та навчається в Копіївськй гімназії, перейшла до 5 класу. Дитина забезпечена всіма необхідними речами, завжди охайна, доглянута, має комунікабельний доброзичливий характер, відповідальна, старанна.
Відповідно до довідки, виданої старостою Копіївського старостинського округу Тульчинської міської ради від 31.01.2025 року №31, на утриманні ОСОБА_1 перебуває неповнолітня донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає спільно з батьком з листопада 2021 року по даний час. Мати дитини ОСОБА_2 участі у вихованні не приймає, дитину виховує батько самостійно.
Згідно акту обстеження побутових умов проживання ОСОБА_1 від 31.01.2025 року, вбачається, що в ході обстеження умов проживання ОСОБА_1 , всатновлено, що в будинку також проживають дружина ОСОБА_7 , донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тесть ОСОБА_8 , теща ОСОБА_9 . Донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає з батьком з 01.11.2021 року та навчається в Копіївськй гімназії, перейшла до 5 класу. Зі слів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , мати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , вихованням дитини не займається, місце перебування її невідоме. Зі слів батька дитина знаходиться на його утриманні, мати матеріально не забезпечує.
Довідкою виданою Копіївською гімназією від 31.01.2025 року №5 та №03 підтверджується, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно навчається в Копіївській гімназії, батько приймає активну участь у житті доньки, співпрацює з класним керівником та адміністрацією закладу. Дівчинка завжди охайна, доглянута, забезпечена необхідним навчальним приладдям.
Відповідно до довідки, виданої Копіївською гімназією від 31.01.2025 року №4, вбачається, що з боку адміністрацією Копіївської гімназії Тульчинської міської ради Вінницької області, не зафіксовано фактів участі матері у вихованні доньки, учениці 5 класу ОСОБА_3 , громадянки ОСОБА_2 : не відвідувала батьківські збори, загальні масові заходи, не спілкувалась із класним керівником, адміністрацією чи з будь якими іншими працівниками закладу. За увесь період навчання дівчинки у даному навчальному закладі, мати лише одноразово відвідала заклад (02.09.2024 р.) та мала короткотривалу розмову з адміністрацією закладу.
Згідно відповіді Адміністрації КНП «Тульчинський центр первинної медико-санітарної допомоги» Тульчинської міської ради від 31.07.2024 №232 на адвокатський запит, вбачається, що станом на 31.07.2024р. в КНП «Тульчинський центр ПМСД» Тульчинської міської ради наявні активні декларації: №0001-ХМЕК-57А0 від 22.06.2022р. між пацієнтом ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , законний представник пацієнта ОСОБА_1 та лікарем загальної практики сімейної медицини Мазурівської амбулаторії загальної практики сімейної медицини - ОСОБА_12 . Відповідно до електронних записів прийому сімейного лікаря які зареєстровані в електронні системі охорони здоров`я України (ЕСОЗ) напротязі 2022-2023 року та записів в медичних амбулаторних картках (ф.025), до лікаря ЗПСМ Мазурівської АЗПСМ - ОСОБА_12 пацієнтка ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), зверталася за медичною допомогою: 28.06.2023р., 14.08.2023р., 18.08.2023р.,17.07.2024 р., ІНФОРМАЦІЯ_4 – в супроводі батька ОСОБА_1 . Також надано декларацію з сімейним лікарем, згідно якої законний представник дитини ОСОБА_1 . 
Відповідно до висновку фахівця Психологічного центру за результатами проведення психологічного дослідження малолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 , у малолітньої ОСОБА_3 спостерігається виражена емоційно-психологічна прихильність до батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , до його теперішньої дружини ОСОБА_13 та до її родини. Ця взаємодія характеризується доброзичливістю, підтримкою, розумінням та повагою. Постать біологічної матері дівчинки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 відсутня. Відомостей, інформації, емоційного відгуку, ставлення, чи вражень про ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 дитина не надавала. На даний момент мамою вважає - маму ОСОБА_14 .
Згідно висновку Виконавчого комітету Тульчинської міської ради від 19.02.2025 року про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком ОСОБА_1 , на підставі викладеного у висновку, Виконавчий комітет Тульчинської міської ради, як орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , пояснила суду, що позивач є її чоловіком, мати дитини приходила до школи в нетверезому стані, приблизно у жовтні 2021 року вони пішли у службу у справах дітей та сказали, що їм потрібно забрати дитину, вказувала, що відповідач знала, що дитина проживає з батьком, але вона не заперечувала це, їй було все одно.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 , пояснила суду, що вона є вчителем ОСОБА_16 , дитина прибула до їх школи, проживає у батька, матір дитини не бачила, однак вона приїжджала на перше вересня того року та більше її не бачили.
В судовому засіданні також була заслухана думка дитини - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка пояснила суду, що проживає разом з татом, мамою, дідом та бабою, мати звати ОСОБА_13 , яка є дружиною батька. Біологічну мати звати ОСОБА_17 , з нею не спілкується, вона їй не пише. Не спілкуються приблизно 2 роки. З мамою ОСОБА_18 не має бажання спілкуватися, бажає проживати з батьком. 
Згідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.
Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Частиною 3 статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.
Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Сімейні відносини, враховуючи їх особистісний характер, повинні в першу чергу вирішуватися за згодою їх учасників, і тільки в разі відсутності такої згоди (існування між ними спору) - зокрема, в суді.
Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності спору між сторонами, порушення чи оспорювання його прав відповідачем щодо визначення місця проживання їх спільної дитини.
Після звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, відповідач у встановленому порядку з самостійним позовом до суду або із зустрічним позовом в межах розгляду цієї справи про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з нею не зверталась, будь-яких належних доказів, які б свідчили про її бажання і волю щодо визначення місця проживання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , з нею, як матір`ю, суду не надавала.
Спір у цій справі щодо місця проживання дитини ініційований її батьком, з яким малолітня донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і так фактично проживає, і від якого відповідач не вимагає зміни її місця проживання.
Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
При цьому суд звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що спір має бути «реальним» та «серйозним»; він може стосуватися не лише фактичного існування права, але і його обсягу та способу здійснення; і, насамкінець, результат провадження повинен мати «безпосереднє вирішальне значення» для відповідного права, при цьому самих лише опосередкованих зв`язків або непрямих наслідків для застосування пункту 1 статті 6 Конвенції недостатньо (рішення у справі «Бака проти Угорщини» (Baka v. Hungary), пункт 100, та рішення у справі «Денісов проти України» [ВП] (Denisov v. Ukraine) [GC], заява № 76639/11, пункт 44, від 25 вересня 2018 року).
Суд вирішує спір, що реально виник, і не робить припущень щодо обставин і фактів, які ще не виникли та не регулює правовідносин щодо обставин проживання дитини, які не існують. За відсутності позову одного з батьків, з яким не проживає дитина, не вимагається підтвердження судом факту наявності в одного з батьків права на визначення місця проживання дитини, визнання такого права тощо, для цього відсутні процесуально-правові підстави. Звернення до суду про вирішення спору одного з батьків, право якого не порушено, дає підстави для відмови у задоволенні позову.
Згідно ч.ч.5, 6 ст.19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Тому, у відповідності до ч. 6 ст. 19 Сімейного Кодексу України, суд не погоджується зі складеним органом опіки та піклування висновком про доцільність позбавлення батьківських прав, оскільки він є недостатньо обґрунтованим та з нього не випливає спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, надавши оцінку доказам, суд доходить висновку, що позивачем не надано жодних доказів на обґрунтування обставин, викладених у позові, зокрема, доказів вчинення позивачу перешкод з боку відповідача щодо проживання з ним спільного сина, що свідчить про відсутність реального спору між сторонами і недоведеність порушення прав позивача.
Подібний висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду від 10.07.2024 у справі №127/16211/23.
За встановлених обставин у суду відсутні підстави вважати, що на час звернення ОСОБА_19 до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, між батьками дітей виник спір саме щодо його місця проживання, оскільки мати дитини не вимагає від батька дитини змінити його місце проживання, не порушує в судовому порядку питання щодо відібрання дитини у позивача, не зверталася до суду з позовом про визначення місця проживання дитини разом з собою.
Таким чином, судом під час розгляду цієї справи не установлено і позивачем не доведено, що його права порушені. А відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 15 ЦК України до суду особа має право звернутися, якщо її права порушені, невизнані або оспорюються. Жодну із цих дій відповідач не вчиняла.
За загальними правилами доказування, визначеними статями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16 зроблено висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту потрібно встановити, які саме права (правомірні інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Відсутність порушеного права чи неправомірність або неефективність вибраного позивачем способу захисту прав, які суд за результатами вирішення спору вважатиме порушеними, невизнаними або оспорюваними, є підставою для ухвалення судом рішення про відмову в позові.
З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вимоги про визначення місця проживання дитини заявлені позивачем передчасно, оскільки зверненню до суду з відповідним позовом має передувати спір між батьками щодо місця проживання дитини та принаймні існувати на час вирішення справи в суді, при цьому той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір.
На підставі викладеного, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір залишається за позивачем.
Керуючись ст.ст. 76-83, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,
У Х В А Л И В :
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Тульчинської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визначення місця проживання дитини - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О. М. Білоусова