26.08.26
22-ц/812/1981/26
Провадження №22-ц/812/1981/26 
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 серпня 2026 року м. Миколаїв 
справа № 490/6362/26
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Шаманської Н.О.,
суддів: Лівінського І.В., Яворської Ж.М. 
переглянувши в апеляційному порядку без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) цивільну справу 
за заявою 
Товариства з обмежено відповідальністю «Газорозподільні мережі України»
про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з розподілу природного газу
за апеляційною скаргою
Товариства з обмежено відповідальністю «Газорозподільні мережі України»
на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва, постановлену суддею Гуденко О.А., 16 липня 2026 року в приміщенні цього ж суду, дата складення повного тексту ухвали не зазначена,

у с т а н о в и в:

У липні 2026 року ТОВ «Газорозподільні мережі України» звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за розподіл природного газу у сумі 13771 грн 74 коп.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 липня 2026 року ТОВ «Газорозподільні мережі України» відмовлено у видачі судового наказу на підставі п.3 ч.1 ст.165 ЦПК України.
Ухвала суду мотивована тим, що із заяви вбачається спір про право. Суд вказав, що ОСОБА_1 є власником лише 11/25 частки у спільній частковій власності на будинок АДРЕСА_1 , а заявник подав заяву про стягнення з нього всієї суми заборгованості за надані послуги, а не виходячи з частки, що йому належить у праві власності.
В апеляційній скарзі ТОВ «Газорозподільні мережі України», посилаючись на незаконність, необґрунтованість судового рішення суду першої інстанції, порушення судом норм процесуального права, просило ухвалу суду скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що чинним законодавством не передбачений обов`язок заявника здійснювати розрахунок вартості послуги з розподілу природного газу пропорційно до належної кожному із співвласників частки у праві спільної часткової власності на нерухоме майно, до якого надається вказана послуга.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до ч. 1 ст. 369, 274 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Отже справа розглядалась судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна ОСОБА_1 належить 11/25 частки у спільній частковій власності на будинок АДРЕСА_1 .
Із витягу по особовому рахунку № НОМЕР_1 по показникам газового лічильника за вказаною адресою випливає, що він відкритий на ОСОБА_1 . 
За розрахунком ТОВ «Газорозподільні мережі України» за ОСОБА_1 обліковується заборгованість за послуги за розподіл природного газу за період з 01 жовтня 2023 року по 30 червня 2026 року у сумі 13771 грн 74 коп.
Відповідно до статті 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.
Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.
Стаття 161 ЦПК України передбачає, що судовий наказ, серед іншого, може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості (пункт 3 частини 1).
Згідно з вимогами пункту 8 частини 1 статті 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.
Відносини, що виникли між газопостачальним підприємством, газорозподільним підприємством та фізичною особою (населенням) – побутовим споживачем газу, регулюються: Цивільним кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року №2494 (далі – Кодекс ГРМ), Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року №2496, Типовим договором розподілу природного газу, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року №2498. 
Вказані нормативні акти передбачають, що споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату послуг постачальника, укласти в установленому порядку договір розподілу природного газу для набуття права правомірного відбору газу, а постачальник, в свою чергу, має право отримувати від побутового споживача плату за поставлений газ.
За пунктом 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальним споживачем визначається фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
У пункті 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ визначено, що побутовим споживачем є фізична особа, що придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх житлових приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність. 
Положеннями Кодексу ГРМ для побутового споживача, яким може бути, як власник чи співвласник або користувач житла, що отримує послугу з розподілу газу для власних потреб, врегульовано спрощений порядок укладення договору розподілу газу (пункт 1 глава 3 розділ VІ Кодексу). Побутовий споживач приєднується до умов договору шляхом підписання заяви-приєднання, та/або за фактом сплати наданих послуг, та/або за фактом документально підтвердженого споживання природного газу. 
Пункт 20 Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року №2496, передбачає, що за однією поштовою адресою укладається один договір постачання природного газу.  У разі коли об`єкт побутового споживача перебуває у власності (користуванні) кількох осіб, укладається один договір з одним із співвласників (користувачів) за умови письмової згоди всіх інших співвласників (користувачів), про що робиться відмітка в заяві-приєднанні.
Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції вважав, що із заяви ТОВ «Газорозподільні мережі України» вбачається спір про право. ОСОБА_1 є власником лише 11/25 частки у спільній частковій власності на будинок АДРЕСА_1 , а заявник подав заяву про стягнення з нього всієї суми заборгованості за надані послуги, а не виходячи з частки, що йому належить у праві власності.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, оскільки він не відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.
Досліджені докази свідчать, що за вказаною вище адресою ТОВ «Газорозподільні мережі України» надає послугу з розподілу природного газу на підставі договору, укладеного з ОСОБА_1 .
З урахуванням викладених норм законодавства, встановлених обставин та наданих доказів, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для відмови у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послугу з розподілу природного газу на підставі п.3 ч.1 ст.165 ЦПК України, оскільки саме він уклав з ТОВ «Газорозподільні мережі України» договір розподілу природного газу.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Пунктом 4 частини 1 статті 379 ЦПК України передбачено однією із підстав для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала Центрального районного суду м. Миколаєва постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 374, 379, 381, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» задовольнити.
Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 липня 2026 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: І.В.Лівінський

Ж.М.Яворська

Повний текст постанови складено 26 серпня 2026 року.