Справа № 946/1464/26 
Провадження № 2/946/2810/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2026 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі: головуючого - судді Бортейчука Ю.Ю.,
за участю секретаря судового засідання Іванової Л.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ізмаїл в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутих коштів та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів.
Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що в жовтні 2025 року відповідач надала позивачу розписку, якою засвідчила факт отримання нею грошових коштів в сумі 42 000 (copок дві тисячі) грн. в якості авансу в рахунок оплати за будинок АДРЕСА_1 , договір купівлі-продажу якого сторони мали намір укласти до 01.02.2026 року. Однак у встановлений строк договір купівлі-продажу укладений не був.
Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути сплачені кошти, однак ОСОБА_2 відмовляється їх повертати, посилаючись на те, що оскільки укладення вищезазначеного договору не відбулося до визначеної дати, то отримані нею кошти не підлягають поверненню. При цьому вона виходить з хибного тлумачення чинного законодавства, зокрема ст.ст. 570-571 ЦК України, які стосується поняття завдатку і правових наслідків порушення зобов`язання, забезпеченого завдатком, помилково вважаючи отриманий аванс, щодо якого ці норми не застосовуються, як завдаток. 18.02.2026 року на адресу ОСОБА_2 було надіслано письмову вимогу, про повернення коштів, в якій встановлено строк для виконання зобов`язання - 7 календарних днів з дня отримання листа, а також зазначено, що у разі невиконання вимоги позивач буде змушений звернутися до суду за захистом свого права власності на вказане майно (кошти). З огляду на те, що в зазначеній розписці сплачені кошти визначені саме як аванс, то незалежно від вини будь-якої сторони, від відмови або неможливості укладення договору купівлі-продажу до визначеної сторонами дати, правова підстава для набуття та збереження ОСОБА_2 цих коштів відпала. Станом на час подання позову відповідачка кошти у добровільному порядку не повернула, на вимогу не відповіла, що свідчить про її свідому відмову від виконання свого зобов`язання по поверненню указаних коштів та виникнення в ОСОБА_1 права на звернення до суду з даним позовом за судовим захистом права на належні йому грошові кошти. Крім того, з огляду на тривалість порушення прав ОСОБА_1 , значущість для нього спірної суми коштів, порушення його життєвих планів та глибину душевних страждань, позивач вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн., що є розумним, співмірним та справедливим відшкодуванням завданих немайнових втрат. Позивач аргументує нанесення йому моральної шкоди тим, що неправомірні дії ОСОБА_2 , що полягають у безпідставному утриманні грошових коштів ОСОБА_1 , спричинили суттєві моральні страждання, душевні переживання та порушення звичного укладу життя. Відмова у поверненні коштів поставили ОСОБА_1 , у стан тривалої невизначеності, позбавили можливості розпоряджатися значною сумою грошових коштів та реалізувати за їх рахунок виникаючі життєві проблемні питання. Унаслідок таких дій ОСОБА_2 , позивач зазнав глибоких душевних переживань, пов`язаних із втратою довіри, розчаруванням, відчуттям несправедливості та фінансової нестабільності. Порушення його майнових прав спричинило істотне психологічне напруження, негативно вплинуло на емоційний стан, нормальний спосіб життя та плани на майбутнє. Факт безпідставного належних позивачу коштів та утримання грошових невиконання домовленостей свідчить про неправомірність поведінки відповідача, що є підставою для компенсації моральної шкоди. Також, просить стягнути з ОСОБА_2 , на свою користь понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 17 555 гривень 20 копійок та судові витрати в сумі 1 331 гривень 20 копійок, а всього - 18 886 гривень 40 копійок.
Ухвалою суду від 02.04.2026 року було відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд цивільної справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Ухвалою суду від 01.05.2026 року було здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін.
В судовому засіданні представник позивача – адвокат Волкогонов О.К. підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити. 
Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала, суду пояснила, що 06 жовтня 2025 року до неї звернувся ОСОБА_3 за оголошенням про продаж будинку, яке вона виставила в соціальних мережах за проханням її подруги ОСОБА_4 , яка є власницею будинку. За декілька днів родина ОСОБА_5 прийшли оглянути дім. Виявили вподобання і повідомили, що хочуть придбати будинок, але в них немає на той час грошей, адже, за словами ОСОБА_6 , для купівлі будинку, вони виставили на продаж свій будинок і чекають, коли в них здійсниться угода. Також за словами ОСОБА_6 , покупці їхнього будинку готують документи для угоди купівлі-продажу за державною програмою «є- ОСОБА_7 » і для цього ОСОБА_8 потрібен час до кінця 2025 року. ОСОБА_3 запропонував передати 42000,00 грн з метою, щоб відповідачка припинила виставляти оголошення про продаж будинку і залишили право купівлі будинку саме за родиною ОСОБА_5 , на термін до 31 грудня 2025 року.
15 жовтня 2025 року вона зустрілась з ОСОБА_9 для укладання Розписки про передачу грошей. Вони зробили відео дзвінок через комунікатор Вайбер до ОСОБА_4 , щоб ОСОБА_3 особисто ще раз поговорив із власницею будинку перед складанням Розписки. Враховуючи, що вона не мала довіреності від ОСОБА_4 , ОСОБА_3 запропонував вказати в розписці свідомо неправдиву інформацію, що ці гроші він мені позичає в борг. Відповідачка відмовилась від такого тексту в розписці. Зі свого боку пояснила, що не має намір писати неправдиву інформацію і запропонувала написати текст максимально прозорий і правдивий, згідно з ситуацією. Текст Розписки вони складали разом с ОСОБА_9 . Під час складання тексту, нею було запропоновано описати більш детально, що гроші передаються з метою збереження за родиною ОСОБА_5 права купівлі будинку саме за ними, але ОСОБА_3 запевняв, що ця інформація зайва і він довіряє їй особисто. Ще нею було запропоновано збільшити строк Розписки до 01 лютого 2026 року, адже вона розуміла, що під час підготовки до новорічних свят бувають затримки з оформленням довідок. Це свідчить, що вона максимально щиро йшла на зустріч родині ОСОБА_5 , щоб здійснилась угода з купівлі-продажу будинку. Під час складання Розписки ОСОБА_3 багато разів змінював свою думку щодо формулювання версії передачі грошей. Спочатку ОСОБА_3 запропонував назвати це Завдатком, але згодом запропонував назвати ОСОБА_10 . Для запобігання непорозумінь вони разом з ОСОБА_9 вирішили записатиги в розписці пункт: «У випадку не виконання умови цієї розписки, після 1 лютого 2026 року, сума авансу 42 000,00 грн не повертається.», який був повністю погоджений ОСОБА_9 . ОСОБА_3 розумів текст цього пункту, назвавши його логічним і погодився із ним і підписав цю Розписку добровільно, погоджуючись, розуміючи і приймаючи всю викладену інформацію в ній. Текст Розписки було складено разом із ОСОБА_9 , за його участі, з урахуванням його пропозицій і підписаний добровільно. Отже всі пункти цієї Розписки були ним зрозумілі і не суперечили його думкам.
31 жовтня 2025 року ввечері на комунікатор Вайбер їй написала ОСОБА_11 . Повідомила, що їм дали завдаток за їх будинок. І виявила бажання розпочати вже ремонтні роботи у будинку, ще не придбавши його. Телефонною розмовою було домовлено про зустріч і обговорення подальших дій в усній формі. 
02 листопада 2025 року відповідачка зустрілась з родиною ОСОБА_5 . Під час зустрічі було вирішено не розпочинати ремонтні роботи до моменту підписання угоди купівлі-продажу будинку. На зустрічі було обговорено і погоджено орієнтовний алгоритм дій для оформлення угоди купівлі-продажу. Що як тільки буде складена угода купівлі-продажу будинку родини ОСОБА_5 , родина ОСОБА_5 одразу повідомляє її про це, щоб вони з ОСОБА_4 почали готувати необхідні довідки для укладання угоди з їхньої сторони.
5 грудня 2025 року ОСОБА_11 повідомила, що документи на оформлення їхньої угоди по їх будинку, ще роблять і припускає, що скоро буде завершення. 
17 січня 2026 року ОСОБА_11 повідомила, що їх угода купівлі-продажу будинку ще не складена і вони не знають строки її здійснення. І нагадала, що строк Розписки с ОСОБА_9 добігає кінця, а угоду ще не укладено і пропонувала написати нову розписку. Відповідачка запропонувала почекати, щоб обговорити подальші дії з ОСОБА_4 . У телефонній розмові з ОСОБА_4 було прийнято рішення, що вони дочекаються, коли у родини ОСОБА_5 буде все готово для укладання угоди з ними, але кошти, які родина ОСОБА_5 передала відповідачці будуть враховані у сплату за утримання і догляд за будинком, як це було домовлено спочатку в усній формі з ОСОБА_9 , про що він погодився. Відповідачка передзвонила родині ОСОБА_5 і повідомила про намір зачекати, доки буде змога укласти угоду вже без укладання додаткових розписок і повідомила, що кошти підуть на оплату утримання і догляд за будинком, про що і в цій розмові ОСОБА_3 зауважив, що це логічно і погодився.
Ввечері 27 січня 2026 року відповідачці подзвонила ОСОБА_11 , повідомивши, що їх угода ще не укладена і в них є складнощі із оформленням отримання коштів за будинок за програмою «є-Оселя» через АТ «Ощадбанк». Зі свого боку, маючи змогу, відповідачка посприяла прискоренню візиту ОСОБА_12 до АТ «Ощадбанк» вже наступного ранку. Що ще раз свідчить про її доброзичливе ставлення і намір укладати угоду саме із родиною ОСОБА_5 . В цій розмові знову було обумовлено, що додаткових розписок не потрібно, що вони зачекають, коли буде проведена угода з купівлі-продажу будинку родини ОСОБА_5 і що гроші, передані 15 жовтня 2025 року в розмірі 42 000,00 грн повернені не будуть. На що ОСОБА_3 знов зауважив, що це логічно і погодився. 
08 лютого 2026 року родина ОСОБА_5 запропонували зустрітися в будинку і попросили розпочати ремонтні роботи, щоб вже одразу після укладання угоди, була змога переселитися в будинок, тому що за їх словами, їх будинок вже буде скоро проданий і в них короткий термін на виселення, орієнтовно до середини березня 2026 року. На зустріч родина ОСОБА_5 привели свого знайомого, який займається ремонтними роботами, щоб той подивився будинок, порахував вартість ремонтних робіт і домовитись про початок ремонтних робіт. На зустрічі було виявлено несправність замка брами, і робились фото, для замірів, щоб відповідачка мала змогу купити правильний замок для переустановлення, щоб при домовленості про початок ремонтних робіт, була змога коректно відкривати браму. Брама була пошкоджена аварійною службою КП «ІВУВКГ».
Під час огляду території будинку було виявлено, що сталася аварія на водопроводі на подвір`ї, а саме протікала труба в розподільній криниці. Було викликано аварійну службу КП «ІВУВКГ». Представники КП «ІВУВКГ» надали їм необхідну допомогу і надали інформацію, що до повного усунення поломки, у присутності родини ОСОБА_5 . Також було виявлено, що це повторний виклик на цю адресу, адже 29 січня 2026 року аварійна служба КП «ІВУВКГ» вже приїжджала і усувала поломку за викликом сусідів, які чули, як з труби тече вода, вважаючи будинок не житловим. Що свідчить про те, що аварія у водопроводі сталася ще до 1 лютого 2026 року. Знову було озвучено, що гроші, передані 15 жовтня 2025 року в розмірі 42 000,00 грн не будуть повернені, і будуть направлені на усунення поломки, а саме проведення нового водопостачання від головної водної магістралі до будинку. Із чим ОСОБА_3 погодився, зауваживши це логічним.
26 лютого 2026 року КП «ІВУВКГ» надали відповідачці рахунки-фактури за послуги, які були сплачені 07 березня 2026 року. Також було здійснено закупівлю необхідних матеріалів для усунення поломки водопостачання. 
09 лютого 2026 року відповідачка мала скласти Домовленість про початок ремонтних робіт. Але у зв`язку із відключеннями світла не могла зробити це в зручний для всіх сторін час. Склавши Домовленість, вона надіслала її через комунікатор Вайбер до ОСОБА_4 і ОСОБА_6 для ознайомлення близько 23:00 год. 
В ніч з 9 лютого на 10 лютого 2026 року була масована атака на м. Ізмаїл і м. Одесу, де мешкає ОСОБА_4 . З моменту подачі повітряної тривоги в районі, де відповідачка мешкає вимкнули світло і його не було приблизно до середини дня 10 лютого 2026 року. За місцем мешкання ОСОБА_4 також була відсутня електроенергія. Що не давало їй змогу роздрукувати Домовленість. Мобільний зв`язок теж працював не коректно і вчасно вона не отримала повідомлення від ОСОБА_6 , які він надіслав о 6 (шостій) ранку, в яких ОСОБА_3 мав запитання та пропозиції і відповідачка не могла з ними ознайомитись вчасно. Ще до 8 години ранку їй зателефонував ОСОБА_3 із вимогою якнайшвидше зустрітися для підписання Домовленості, адже він вже домовився із робітниками на 9:00 годину ранку про початок ремонтних робіт, не узгодивши це зі мною. На мої пояснення, що технічно неможливо роздрукувати саме в той час документ через обставини, пов`язані із нічною атакою, і тому пропонувала не поспішати із початком ремонтних робіт, ОСОБА_3 почав нервуватися, не зважаючи, що документ потребував доробки, враховуючи, що ОСОБА_3 мав запитання та пропозиції, адже документ попередньо був складений особисто відповідачкою за пропозиціями і побажаннями ОСОБА_6 , озвученими 8 лютого 2026 року під час зустрічі в будинку.
При обговоренні пунктів, вказаних в ОСОБА_13 ОСОБА_3 почав висловлюватись нецензурно, вимагаючи дати змогу розпочати ремонтні роботи терміново. На її відмову від поспішних дій з початком ремонтних робіт, продовжив висловлюватись нецензурно, вважаючи, що його обдурили, спираючись вже саме на передані кошти, що відповідачка має їх повернути. Коли вона нагадала, що вони підписали розписку удвох про те, що про все домовились і з мого боку ніяких порушень немає, ОСОБА_3 знов погодився, що це логічно. Під час розмови декілька разів знов проговорили алгоритм подальших наших дії для укладання угоди купівлі-продажу будинку. А саме, родина ОСОБА_5 мала подзвонити їй одразу, як буде складено угоду купівлі-продажу саме їх будинку, для початку підготовки довідок для їхньої угоди. Під час розмови, ОСОБА_3 повідомив, що на той момент, а саме 10 лютого 2026 року родина ОСОБА_5 ще не склала угоду купівлі-продажу свого будинку. Під кінець розмови, ОСОБА_3 посилив своє обурення стосовно переданих 42 000,00 грн і не припиняв нецензурного висловлювання, але погоджувався, що дії відповідачки логічні, що гроші залишаються на утримання будинку ОСОБА_4 і що з боку відповідачки домовленості не порушені і погоджувався продовжити розмову вже після складання угоди за їх будинком. Оскільки було сказано достатньо, і відповідачка розмовляла за допомогою функції голосного спілкування, про що вона повідомила ОСОБА_8 , всю цю розмову чула її родина, а на прохання не висловлюватись нецензурно ОСОБА_3 лише вибачався, але не припиняв. Відповідачка поклала слухавку, в останній раз попросивши їй подзвонити, коли родина ОСОБА_5 складе угоду по їхньому будинку.
Дзвінків від родини ОСОБА_5 більше не надходило. Далі ОСОБА_14 писав повідомлення через комунікатор Вайбер, в яких видно, що ОСОБА_3 плутає значення слів «Завдаток» і «Аванс» в Розписці, забувши всі інші пункти. Задавав питання про готовність довідок для укладання угоди купівлі-продажу, знаючи, що в них є строк дії і відповідачка на них ще не подавала і при цьому не маючи жодної необхідної довідки зі свого боку для укладання угоду із ними, неодноразово обговоривши алгоритм підготовки довідок.
Через короткий час відповідачці подзвонили знайомі, розповівши, що до них прийшла родина ОСОБА_5 на огляд для купівлі будинку за адресою АДРЕСА_2 , де вони мешкають. Це свідчить про те, що родина ОСОБА_5 завчасно готувалась до купівлі іншого будинку, не маючи намір купувати будинок ОСОБА_4 .
У позовній заяві від ОСОБА_1 , представник позивача, адвокат Волкогонов Олексій Кузьмич повідомляє, що до відповідачки звертались неодноразово про повернення коштів. Розмови про повернення грошей відбувались лише 10 лютого 2026 року під час телефонної розмови і повідомлень через комунікатор Вайбер. Більше інших розмов з родиною ОСОБА_5 не відбувалось.
Також вказано, що відповідачці було надіслано 18 лютого 2026 року письмову вимогу про повернення коштів. Документів не отримувала. Лист від суду отримала через відділення Укрпошти 27.04.2026 року, з цієї дати і дізналась про виклик до Суду.
Під час дії Розписки з 15 жовтня 2025 року по 1 лютого 2026 року і в подальшому очікуванні родини ОСОБА_5 для укладання угоди купівлі-продажу будинку, були проведені сплати за комунальні послуги для утримання будинку, проведені ремонтні роботи з усунення аварійної поломки водопостачання, які могли б не стати, за умови вчасного укладання угоди купівлі-продажу будинку і своєчасної уваги нового господаря, яким мала стати родина ОСОБА_5 , і саме за проханням якої відповідачка з ОСОБА_4 не виставляли на продаж будинок до 1 лютого 2026 року, через що ОСОБА_4 втратила ймовірну вигоду від продажу будинку іншим покупцям, максимально ідучи на зустріч родині ОСОБА_5 з їх бажанням придбати будинок ОСОБА_4 .
ОСОБА_3 самостійно запропонував передати кошти в розмірі 42 000,00 грн, щоб будинок не пропонували іншим покупцям і зберігали до моменту укладання угоди купівлі-продажу або до строку, запропонованим саме відповідачкою, до 1 лютого 2026 року. Попередньо, ОСОБА_3 пропонував дію Розписки визначити до 31 грудня 2025 року. Умови Розписки було викладено за обговоренням і згодою з ОСОБА_9 . Розписка була підписана ОСОБА_9 особисто добровільно, тож можна вважати, що він розумів і погоджувався на всі умови, викладені в тексті Розписки.
Враховуючи все вище викладене, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню, встановивши наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що в жовтні 2025 року відповідач надала позивачу розписку, якою засвідчила факт отримання нею від нього грошових коштів в сумі 42 000,00 грн в якості авансу в рахунок оплати за будинок АДРЕСА_1 , договір купівлі продажу якого сторони мали намір укласти до 01.02.2026 року.
Копія та оригінал розписки міститься в матеріалах справи.
Відповідачка не заперечує факт складання та підписання вказаної розписки.
Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується таким.
Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.
Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст.11 ЦК України).
Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.
За змістом ч.1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.11, ч.ч.1, 2 ст.509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу.
Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із ч.1 ст.177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.
Необхідно виходити з того, що правова підстава отримання (набуття) майна відсутня у тому разі, коли відбувся перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується безпосередньо на вимозі закону, або суперечить меті існування правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Загальне правило ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах: отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст.1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності отримання такого виконання.
Крім того, згідно з ч. 2 ст. 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
В постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12 сформульовано висновок про те, що за відсутності укладеного основного договору та за відповідних фактичних обставин справи сплачені кошти є авансом та підлягають поверненню.
Суд вважає факт отримання грошових коштів відповідачем в розмірі 42 000,00 грн доведеним та таким, що підтверджується дослідженою в судовому засіданні розпискою відповідно до змісту якої, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області, від 24.04.2002р. отримала аванс у сумі 42000 грн. (сорок дві тисячі гривень), в рахунок сплати за будинок за адресою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 , паспорт НОМЕР_2 , виданий 31.10.2007р., Ізмаїльським МВ ГУМВС України в Одеській області, від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_3 , виданий Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області, від 07.02.2000р. Сума авансу зараховується у вартість продажу будинку при підписанні договору куплі-продажу. Домовлена вартість будинку 35000 дол. США. Договір куплі-продажу мав бути укладений до 1 лютого 2026 року. У випадку не виконання умови цієї розписки, після 1 лютого 2026 року, сума авансу 42000 грн. (сорок дві тисячі гривень) не повертається. У випадку припинення дії розписки і відмови від складання договору купівлі продажу продавцем, аванс має бути повернений в повному розмірі 42000 грн. (сорок дві тисячі гривень).
У зв`язку з тим, що сторони не дотримались обов`язкової вимоги щодо нотаріального посвідчення правочину, розписка не містить посилань на ст. 570 ЦК України, не визначає суму як спосіб забезпечення виконання зобов`язання та не встановлює правових наслідків, характерних для завдатку, закон не передбачає можливості встановлення для авансу правового режиму завдатку без прямого визначення його як завдатку та без існування належним чином оформленого зобов`язання. Через те, що сторони визначили передану суму саме, як аванс, а основний договір купівлі-продажу нерухомого майна укладений не був, сплачені кошти підлягають поверненню, оскільки за наведених обставин вони є безпідставно набутим майном.
Що стосується вимог позивача щодо стягнення моральної шкоди, суд доходить наступного висновку.
Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди в наслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
В Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 (зі змінами до пункту 9 внесеними постановою від 25.05.2001 р. №5), роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦПК України).
За змістом статті 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
За статтями 626, 628 ЦК України договір є домовленістю сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а його умови визначаються за домовленістю сторін. Отже, саме зміст погоджених сторонами умов є визначальним для встановлення правової природи їхніх правовідносин.
Враховуючи той факт, що відповідачка ОСОБА_2 свідомо помилялася у характері вчиненого нею правочину та спірних правовідносинах, не мала умислу щодо заподіяння моральних страждань, душевних переживань та порушення звичного укладу життя позивача, тобто не мала умислу нанести моральну шкоду, тому така шкода не підлягає стягненню з останньої. 
Крім того, в судовому засіданні встановлено, що у позивача були кошти на придбання будинку в сумі, що значно перевищує суму сплаченого ним авансу, що спростовує твердження ОСОБА_1 щодо того, що дії Відповідачки спричинили суттєві моральні страждання, душевні переживання та порушення звичного укладу життя, а відмова у поверненні коштів поставили ОСОБА_1 , у стан тривалої невизначеності, позбавили можливості розпоряджатися значною сумою грошових коштів та реалізувати за їх рахунок виникаючі життєві проблемні питання.
Що стосується вимог позивача щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, суд доходить наступного висновку.
Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з приписами ч.1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
ВП ВС у постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Також Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Верховний Суд у постанові від 30.09.2020 у справі № 201/14495/16-ц зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 у справі № 362/3912/18.
За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до частин першої третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом встановлено, що у матеріалах справи містяться: 1) договір про представництво та надання правової допомоги № 08/16-26 від 16.02.2026; 2) тарифи на послуги адвоката додаток 1 до договору № 08/16-26 від 16.02.2026.
Частиною 4 ст.137 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4)ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).
Таким чином, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Розподіляючи витрати, понесені ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу, суд вважає, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення (постанова ВП ВС від 22.05.2024 у справі № 754/8750/19).
Враховуючи рівень складності справи, характер виконаної адвокатом роботи у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції, тривалість судового розгляду, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи з метою захисту інтересів ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Волкогонов О.К., та значимості таких дій у справі, враховуючи клопотання про зменшення витрат на правову допомогу та часткове задоволення позову, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн.
Враховуючи, що позов підлягає частковому задоволенню, то з відповідачки відповідно до вимог ст.141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір пропорційно сумі задоволених позовних вимог, у розмірі 902,30 грн. (67,74%) 
Керуючись ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_4 ) про повернення безпідставно набутих коштів та стягнення моральної шкоди – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 42 000 (сорок дві тисячі) гривень. 
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 902 (дев`ятсот дві) гривні 30 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не були вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного суду. 

Суддя: 	Ю.Ю.Бортейчук