СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА  

ун. № 759/30016/25
пр. № 1-кп/759/757/26 
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 вересня 2026 року м. Київ
Святошинський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №12025105080000649 від 19.06.2025 відносно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернівці, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, який має на утриманні неповнолітню дитину, офіційно працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,
В С Т А Н О В И В:
Формулювання обвинувачення, яке суд вважає доведеним
16 червня 2025 року приблизно о 19 годині 40 хвилин ОСОБА_5 , перебуваючи у приміщенні кабінету голови ОСББ «Олевська 7», розташованого за адресою: м. Київ, вул. Олевська, 7, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин умисно заподіяв ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Так, у вказані час та місці між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виник словесний конфлікт через непорозуміння щодо діяльності ОСББ. Під час цього конфлікту ОСОБА_5 , діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, наблизився до ОСОБА_4 та завдав їй удару рукою в ділянку лівої частини обличчя, після чого продовжив застосовувати до неї фізичне насильство, завдавши близько 5 ударів руками в ділянку голови та шиї.
Надалі ОСОБА_5 схопив ОСОБА_4 за волосся та, продовжуючи застосовувати фізичну силу, спричинив близько 4 ударів головою об стіну, після чого штовхнув потерпілу на стіл, унаслідок чого остання впала на його поверхню, стіл зламався, а ОСОБА_4 вдарилась задньою частиною тулуба та стегон.
Своїми умисними діями ОСОБА_5 спричинив ОСОБА_4 такі тілесні ушкодження:
1.закриту травму лівого ока: гематому повік, субкон`юнктивальний крововилив, частковий гемофтальм;
2.підшкірну гематому лобно-скроневої ділянки ліворуч, садно та підшкірну гематому потиличної ділянки;
3.синці в лівій щічно-нижньощелепній ділянці, на передній поверхні лівої вушної раковини в проекції верхньої третини завитка, у правій потиличній ділянці, у лобній ділянці ліворуч, на задньо-внутрішній поверхні правого плеча у верхній, середній та нижній третинах, на зовнішній його поверхні у середній третині, на передній його поверхні у верхній третині, на внутрішній поверхні правого ліктьового суглоба, на внутрішній поверхні правого передпліччя у середній третині, на зовнішній поверхні лівого плеча у середній третині, на задній його поверхні у середній третині, на лівій боковій поверхні грудної клітки по реберній дузі, у правій надлопатковій ділянці, на правій сідниці в проекції нижньо-зовнішнього квадранта.
Тілесні ушкодження, зазначені у пунктах 1 та 2, за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6, але менш ніж 21 добу, за критерієм тривалості розладу здоров`я.
Тілесні ушкодження, зазначені у пункті 3, за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень, оскільки відновлення анатомічної цілісності травмованих ділянок за звичайного клінічного перебігу спостерігається у строк до 6 діб, за критерієм тривалості розладу здоров`я.
Таким чином, ОСОБА_5 вчинив умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України.
Позиція та показання обвинуваченого
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та цивільний позов потерпілої не визнав повністю та показав, що 16.06.2025 у приміщенні ОСББ мала відбутися його зустріч із ОСОБА_7 щодо передачі документів. Остання прийшла разом із ОСОБА_4 , присутність якої на зустрічі, на його думку, не була необхідною. Документи, заради передачі яких планувалася зустріч, підписані не були та фактично передані не були. ОСОБА_4 почала називати його шахраєм і злодієм, ображати його та його батьків, у зв`язку з чим він запропонував їй залишити приміщення, після чого між ними виник словесний конфлікт.
Під час конфлікту він підвівся з-за столу та, вказуючи ОСОБА_4 на двері, можливо, необережно зачепив її рукою по обличчю. Після цього між ними почалася штовханина, яка тривала близько 30-40 секунд та під час якої вони пом`яли один одному одяг. Присутні намагалися припинити конфлікт. Стверджував, що переважно відштовхував потерпілу, а не завдавав їй ударів. Крім того, на початку конфлікту з нього впали окуляри, без яких він дуже погано бачить, тому, за його твердженням, прицільно завдавати ударів потерпілій він не міг та необхідності у цьому не мав.
Після завершення першої частини конфлікту ОСОБА_4 знову підійшла до нього, зірвала з нього окуляри та подряпала йому око, після чого між ними знову виникла штовханина. У її процесі вони розвернулися та вперлися у стіл, який зламався, а ОСОБА_4 впала на нього та тримала обвинуваченого за ногу. Після цього він відійшов від потерпілої і конфлікт припинився. Другу частину конфлікту оцінив за тривалістю приблизно у 15 секунд.
На запитання прокурора ОСОБА_5 пояснив, що з грудня 2024 року є головою ОСББ «Олевська, 7», на цю посаду був обраний за власним бажанням та за підтримки мешканців будинку. Має значні вади зору, однак групи інвалідності не має. До початку конфлікту 16.06.2025 видимих тілесних ушкоджень на обличчі ОСОБА_4 він не помічав. У приміщенні ОСББ перебували він, його дружина ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , тобто загалом шестеро осіб. Ніхто з інших присутніх тілесних ушкоджень ОСОБА_4 не завдавав, фізичний конфлікт відбувався лише між ним та потерпілою.
Не заперечував, що частина виявлених у ОСОБА_4 тілесних ушкоджень могла утворитися внаслідок його дій під час штовханини, однак наполягав на їх ненавмисному характері. Пояснив, що ушкодження на обличчі та голові потерпілої могли виникнути через те, що під час штовханини він міг відштовхнути її сильніше, ніж розраховував; ушкодження на передпліччі - внаслідок того, що він тримав її за руки, а ушкодження на правій сідниці - внаслідок падіння потерпілої на стіл. Походження інших тілесних ушкоджень пояснити не зміг. Коли ОСОБА_4 залишала приміщення, її обличчя було червоним.
Водночас ОСОБА_5 заперечив висновок експерта в частині можливості утворення тілесних ушкоджень потерпілої від не менше ніж двадцяти травмуючих дій, зазначивши, що жодними тупими предметами її не бив та переважно лише відштовхував. Стверджував, що першою фізичні дії щодо нього вчинила ОСОБА_4 , яка наблизилася до нього, жестикулювала руками перед його обличчям, після чого била та штовхала його. Сам ударів кулаками потерпілій не завдавав.
Також пояснив, що ОСОБА_7 почала здійснювати відеозапис після початку штовханини та з приміщення не виходила. Очевидцями першої частини конфлікту були всі присутні, тоді як ОСОБА_10 під час другої його частини могла перебувати поза приміщенням, а ОСОБА_9 також могла частково виходити до коридору.
На запитання сторони захисту ОСОБА_5 показав, що знає ОСОБА_4 з кінця 2024 року у зв`язку зі створенням ОСББ, до ініціативної групи якого вона входила. Між ними існували розбіжності щодо діяльності ОСББ. За його словами, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 не влаштовувала діяльність ОСББ, а ОСОБА_4 хотіла зайняти посаду його керівника. Стверджував, що раніше потерпіла ображала його у зв`язку з діяльністю ОСББ.
Щодо подій 16.06.2025 повторно наголосив, що конфлікт розпочала ОСОБА_4 зі словесних образ, після чого він запропонував їй залишити приміщення, однак вона наблизилася до нього та почала жестикулювати руками перед його обличчям. Під час першої частини конфлікту його окуляри впали, а під час другої ОСОБА_4 зірвала їх із нього. Зазначив, що носить окуляри з дитинства та без них дуже погано бачить, у зв`язку з чим під час значної частини конфлікту не міг чітко бачити дії його учасників.
Докази сторони обвинувачення
Незважаючи на повне невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_5 ,його вина в умисному нанесенні ОСОБА_4 легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, за наведених у вироку обставин повністю підтверджується доказами, дослідженими у судовому засіданні.
Показання потерпілої ОСОБА_4 .
Так, допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 показала, що проживає у будинку АДРЕСА_3 та знайома з обвинуваченим ОСОБА_5 з кінця 2021 року, оскільки вони мешкають в одному будинку. Разом входили до ініціативної групи зі створення ОСББ, а з вересня 2024 року почали активно спілкуватися з цього приводу. ОСОБА_5 неодноразово бував у неї вдома та знайомий з її родиною. Після початку діяльності ОСББ у квітні 2025 року ОСОБА_5 став головою правління, а вона - його заступником. Спочатку конфліктів між ними не було.
У подальшому їй стало відомо про, на її думку, нецільове використання коштів ОСББ, зокрема здійснення ОСОБА_5 платежів без відповідних рішень правління, про що вона почала повідомляти іншим членам правління. Після цього між ними виникли конфлікти, ОСОБА_5 почав вимагати, щоб вона звільнилася із займаної посади, заблокував її у месенджерах та чатах і фактично усунув від роботи в ОСББ.
Щодо подій 16.06.2025 потерпіла показала, що приблизно о 18 год. 30 хв. - 19 год. у приміщенні ОСББ за адресою: м. Київ, вул. Олевська, 7, мало відбутися підписання протоколів попередніх засідань ОСББ. Вона відмовилася їх підписувати, оскільки, на її переконання, вони містили недостовірну інформацію. У зв`язку з цим між нею та ОСОБА_5 виник словесний конфлікт, під час якого останній також наполягав на її звільненні.
Під час конфлікту ОСОБА_5 сидів за столом, а вона перебувала від нього на відстані приблизно 2-3 метрів. У певний момент він підвівся, підійшов до неї та правою рукою завдав удару в ліву частину обличчя, в ділянку щелепи. Від удару вона нахилилася, а з неї злетіли окуляри, без яких вона погано бачить. Поки її голова була нахилена, ОСОБА_5 , за її словами, завдав їй зверху руками ще приблизно 4-5 ударів у ділянку шиї та голови. 
Після цього вона намагалася сісти на стілець, однак ОСОБА_5 схопив її за волосся та почав тягнути по приміщенню, дотягнув до стіни і, продовжуючи утримувати за волосся, декілька разів, приблизно 3-5, ударив її головою об стіну. Дружина обвинуваченого та інші присутні намагалися його відтягнути та вимагали припинити свої дії.
Крім того, ОСОБА_5 штовхнув її на стіл, унаслідок чого вона вдарилася об нього лівою частиною тіла, стіл зламався, при цьому вона також вдарилася головою та в неї пішла кров. ОСОБА_7 повідомила, що викликала швидку медичну допомогу та поліцію.
Після прибуття бригади швидкої медичної допомоги потерпілу було доставлено до лікарні, де її обстежили та надали медичну допомогу. У наступні дні в неї були блювання та головний біль, вона проходила подальше лікування, у тому числі стаціонарне. Тієї ж ночі до неї додому прибули працівники поліції, які відібрали заяву про вчинене щодо неї кримінальне правопорушення, яку вона підписала.
Щодо заявленого цивільного позову ОСОБА_4 наполягала на його задоволенні та пояснила, що матеріальну шкоду пов`язує з пошкодженням належних їй окулярів та витратами на лікування. Моральну шкоду оцінила у 100 000 грн, обґрунтовуючи її тривалим лікуванням, зокрема стаціонарним протягом понад 22 днів та подальшим санаторним лікуванням, головним болем, неможливістю тривалий час працювати та виходити на люди, а також пов`язаними з цим моральними переживаннями.
Щодо виду та розміру покарання обвинуваченому поклалася на розсуд суду. Зазначила, що ОСОБА_5 до цього часу перед нею не вибачився, завданої шкоди не відшкодував та спроб примиритися не вчиняв. Водночас пояснила, що у разі відшкодування завданої їй шкоди та публічного вибачення з боку обвинуваченого була б готова до примирення.
Показання свідка ОСОБА_7 .
Показаннями свідка ОСОБА_7 , яка суду показала, що проживає у квартирі АДРЕСА_4 . 16.06.2025 вона разом із потерпілою ОСОБА_4 прийшла до приміщення ОСББ з метою передачі документів ОСОБА_5 .
Між ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та нею виникла розмова щодо діяльності ОСББ. ОСОБА_5 звинувачував їх у тому, що вони заважають йому проводити збори, тоді як вона та ОСОБА_4 висловлювали невдоволення тим, як обвинувачений веде справи ОСББ. Підтвердила, що під час цієї розмови ОСОБА_4 називала ОСОБА_5 крадієм, оскільки вважала, що він використовує кошти ОСББ не за цільовим призначенням.
За словами свідка, ОСОБА_5 сидів за столом, був напруженим та було помітно, що він стримує свої емоції. У певний момент він різко підвівся з-за столу, підійшов до ОСОБА_4 та вдарив її рукою в обличчя. Після цього потерпіла впала та фактично опинилася майже у сидячому положенні на підлозі, а ОСОБА_5 продовжив насідати на неї та завдавати руками ударів по голові та в ділянку шиї. Дружина обвинуваченого почала його відтягувати, закликаючи зупинитися, після чого на деякий час фізичний конфлікт припинився.
Через деякий час конфлікт відновився. ОСОБА_5 схопив ОСОБА_4 за плечі та голову і декілька разів ударив її головою об стіну. Свідок точно бачила, як щонайменше один раз обвинувачений із значною силою вдарив потерпілу головою об стіну. У цей час ОСОБА_4 намагалася відбиватися та дряпала обвинуваченого.
Також свідок бачила, як ОСОБА_5 штовхнув ОСОБА_4 на стіл, унаслідок чого останній зламався. Після конфлікту у потерпілої були видимі тілесні ушкодження, зокрема ушкодження щоки, кров на голові та гематоми на обличчі. За сприйняттям свідка, дії ОСОБА_5 були цілеспрямованими та полягали саме у завданні ударів потерпілій.
На запитання сторони захисту ОСОБА_7 пояснила, що не пам`ятає, чи викликали її на збори 19 червня. Підтвердила, що її допитували працівники поліції як свідка, однак дати допиту не пам`ятає.
ОСОБА_4 охарактеризувала як активну та дружелюбну людину, яка прагнула покращити роботу ОСББ. Свідком інших конфліктів за участю ОСОБА_4 раніше не була. Водночас підтвердила, що ще до подій 16.06.2025 ОСОБА_4 публічно висловлювала звинувачення на адресу ОСОБА_5 щодо його діяльності.
Показання свідка ОСОБА_10 .
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показала, що проживає у квартирі АДРЕСА_5 . З обвинуваченим ОСОБА_5 знайома з 2021 року, коли мешканці будинку займалися питанням створення ОСББ. Разом із ОСОБА_9 вона допомагала йому, зокрема ходила по квартирах та агітувала мешканців за створення ОСББ. На теперішній час підтримує з ОСОБА_5 нормальні відносини. Разом із ОСОБА_9 займається питаннями озеленення прибудинкової території, однак жодної офіційної посади в ОСББ не обіймає.
З ОСОБА_4 також знайома з 2021 року у зв`язку зі створенням ОСББ, однак близьких відносин із нею не підтримує, бачила її декілька разів та знає, що остання входила до органів управління ОСББ.
Щодо подій 16.06.2025 свідок показала, що того вечора разом із ОСОБА_9 прийшла до приміщення ОСББ, оскільки ОСОБА_5 повідомив про необхідність поговорити, у тому числі щодо питань, пов`язаних із озелененням території. Також ОСОБА_7 мала передати ОСОБА_5 певні акти, зміст яких свідок не пам`ятає. У приміщенні перебували ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , сама ОСОБА_10 , а також дружина обвинуваченого. Свідок перебувала у приміщенні із самого початку зустрічі.
За її словами, конфлікт розпочався з того, що ОСОБА_4 підвелася, підійшла до столу, за яким перебував ОСОБА_5 , та почала на підвищених тонах звинувачувати його, називаючи крадієм і шахраєм. ОСОБА_5 у відповідь наполегливо просив її залишити приміщення, однак ОСОБА_4 продовжувала емоційно висловлювати звинувачення на його адресу. Свідку також було відомо, що раніше між ними виникали суперечки у чаті мешканців будинку.
Безпосереднього моменту, коли словесний конфлікт переріс у фізичний, ОСОБА_10 не бачила. Побачила вже штовханину між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , яка, за її словами, розвивалася дуже швидко. При цьому свідок не бачила, щоб ОСОБА_5 завдавав ОСОБА_4 ударів, бив її об стіну чи штовхав на стіл.
Під час штовханини з ОСОБА_4 впали окуляри, які ОСОБА_10 підняла з підлоги. На запитання потерпілої свідок зазначила, що на той момент окуляри були цілими та видимих пошкоджень не мали.
На певному етапі конфлікту ОСОБА_10 залишила приміщення та повернулася приблизно через 20 хвилин. На той час конфлікт уже закінчився, стіл у приміщенні був зламаний, ОСОБА_5 перебував у кабінеті, а ОСОБА_4 там уже не було. На обличчі ОСОБА_5 свідок бачила подряпини та ушкодження в ділянці ока. Також бачила тілесні ушкодження у ОСОБА_4 , зокрема один синець з лівого боку обличчя, її блузка була пошкоджена. Крові на обличчі потерпілої свідок не бачила. Наскільки їй відомо, на місце події приїжджали поліція та швидка медична допомога, медична допомога надавалася як потерпілій, так і обвинуваченому.
На запитання сторони захисту ОСОБА_10 повторила, що саме ОСОБА_4 першою підійшла до ОСОБА_5 та почала висловлювати на його адресу звинувачення, тоді як останній просив її залишити кабінет. Безпосереднього завдання ОСОБА_5 ударів потерпілій вона не бачила. Підтвердила, що перебувала у кабінеті під час частини штовханини, однак надалі вийшла з приміщення.
Також пояснила, що працівники поліції у зв`язку з цими обставинами її не допитували, зокрема 26.06.2025 до поліції для допиту як свідка вона не викликалася та цього дня перебувала в іншому місці. Зазначила, що раніше була свідком конфліктів, ініціатором яких, на її думку, виступала ОСОБА_4 , тоді як аналогічних випадків з ініціативи ОСОБА_5 не спостерігала. ОСОБА_5 охарактеризувала позитивно, а ОСОБА_4 - негативно.
Щодо поведінки ОСОБА_7 під час події зазначила, що остання поводилася спокійно, перебувала осторонь та здійснювала відеозапис події на мобільний телефон.
Показання свідка ОСОБА_9 .
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показала, що проживає у квартирі АДРЕСА_6 . З обвинуваченим ОСОБА_5 знайома приблизно з 2020-2021 років, коли постало питання про створення ОСББ у цьому будинку. Вона брала участь у відповідній ініціативі, ходила по квартирах та агітувала мешканців за створення ОСББ. З ОСОБА_5 підтримує сусідські відносини. Потерпілу ОСОБА_4 знає приблизно з того ж часу, оскільки остання також брала участь у створенні ОСББ.
Щодо подій 16.06.2025 пояснила, що того дня секретар ОСББ ОСОБА_7 мала передати ОСОБА_5 певні акти. На цю зустріч міг прийти будь-хто із членів ОСББ. За словами свідка, конфлікт між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 став продовженням раніше існуючих між ними суперечностей. ОСОБА_7 почала розповідати про певні проблеми з документами, які необхідно було підписати, після чого ОСОБА_4 почала висловлювати свою думку щодо неправильності дій ОСОБА_5 , кричала на нього та розмовляла емоційно. У цей час ОСОБА_5 сидів за столом та, за сприйняттям свідка, поводився спокійно.
Самого моменту, коли словесний конфлікт переріс у фізичний, ОСОБА_9 не бачила, оскільки не очікувала, що між ними може виникнути бійка. Побачила вже штовханину між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та намагалася їх розняти і розтягнути. За її сприйняттям, між ними мала місце саме штовханина, а не бійка із завданням ударів.
Свідок не бачила, щоб ОСОБА_5 завдавав ОСОБА_4 ударів, бив її головою об стіну, а також не бачила обставин, за яких у приміщенні зламався стіл. Пояснила, що протягом усього конфлікту в кабінеті не перебувала та на певний час виходила з нього. За її словами, фізичний конфлікт відбувався з перервою, під час якої вона і залишала приміщення. Після повернення бачила, як ОСОБА_4 била ОСОБА_5 дошкою. Одяг на потерпілій був розстебнутий. Видимих тілесних ушкоджень у ОСОБА_4 свідок не помітила. Також бачила, як потерпіла виходила до туалету.
Точної тривалості всього конфлікту ОСОБА_9 назвати не змогла, водночас зазначила, що та частина штовханини, яку вона безпосередньо спостерігала, тривала приблизно 5-7 хвилин, після чого вона вийшла з приміщення. Хто саме викликав швидку медичну допомогу, їй невідомо.
На запитання сторони захисту ОСОБА_9 пояснила, що ОСОБА_4 характеризує негативно, зазначивши, що остання має конфлікти та сварки з іншими мешканцями будинку. На думку свідка, ініціатором конфлікту 16.06.2025 була саме ОСОБА_4 , яка разом із ОСОБА_7 прийшла до приміщення та висловлювала звинувачення на адресу ОСОБА_5 . Їх поведінку свідок сприймала як агресивну.
ОСОБА_5 , навпаки, охарактеризувала як виховану та інтелігентну людину, зазначивши, що раніше не була свідком випадків, коли він виступав ініціатором конфліктів. Повторно наголосила, що безпосередньо бачила лише штовханину між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , тоді як завдання обвинуваченим ударів чи інших тілесних ушкоджень потерпілій особисто не спостерігала.
Показання свідка ОСОБА_8 .
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показала, що обвинувачений ОСОБА_5 є її чоловіком. Потерпілу ОСОБА_4 знає як мешканку їхнього будинку та як особу, яка входила до складу органів ОСББ.
Щодо відносин між обвинуваченим та потерпілою пояснила, що конфлікт між ними виник не безпосередньо 16.06.2025, а тривав певний час та був пов`язаний із діяльністю ОСББ. ОСОБА_7 , яка виконувала обов`язки секретаря, своєчасно не підготувала протоколи засідань, у зв`язку з чим вони залишалися непідписаними. За словами свідка, між ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , з одного боку, та ОСОБА_5 як головою правління ОСББ - з іншого, вже існували неприязні відносини та розбіжності щодо організації роботи ОСББ.
Щодо подій 16.06.2025 ОСОБА_8 показала, що того дня ОСОБА_7 мала передати ОСОБА_5 три протоколи, які раніше своєчасно не підготувала. Зборів як таких не проводилося, а під час зустрічі у приміщенні ОСББ почалося обговорення змісту зазначених документів.
У ході розмови ОСОБА_4 почала кричати та, за словами свідка, не слухала інших присутніх. ОСОБА_5 просив її припинити розмову та залишити приміщення, вказуючи на двері. Натомість ОСОБА_4 почала наближатися до нього, схопила руками та витягнула з-за столу, при цьому, за сприйняттям свідка, застосувавши до нього прийом, схожий на удушення. Після цього між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 почалася штовханина. Потерпіла намагалася завдавати обвинуваченому ударів та подряпала його. ОСОБА_8 разом із ОСОБА_9 намагалися їх розняти.
Під час штовханини ОСОБА_5 та ОСОБА_4 впали, після чого потерпіла опинилася на підлозі та запитала, де знаходяться її окуляри. Хтось із присутніх підняв окуляри з підлоги та передав ОСОБА_4 . За словами свідка, на той момент окуляри були цілими та видимих пошкоджень не мали. Після цього ОСОБА_4 крикнула ОСОБА_7 щоб та знімала події на відео.
На запитання прокурора ОСОБА_8 пояснила, що членом правління ОСББ не є, а 16.06.2025 перебувала у приміщенні, оскільки супроводжувала свого чоловіка. За її твердженням, конфлікт спостерігала від початку до кінця.
Підтвердила, що фізичний конфлікт складався з двох етапів. Після завершення першої штовханини ОСОБА_4 сіла на лавку, а через деякий час підвелася та, за словами свідка, знову напала на ОСОБА_5 . Перший етап конфлікту, як стверджувала свідок, розпочався саме з того, що ОСОБА_4 схопила ОСОБА_5 руками та витягнула його з-за столу, а він намагався звільнитися від її захвату. Звільнившись, обвинувачений намагався утримувати потерпілу за руки, тоді як вона продовжувала рухатися по приміщенню та намагалася завдавати йому ударів. На переконання свідка, бійки із цілеспрямованим завданням ударів з боку ОСОБА_5 не було, а між учасниками конфлікту відбувалася штовханина.
Під час подальшого конфлікту ОСОБА_4 зірвала з ОСОБА_5 окуляри, без яких, за словами свідка, він практично не бачить. Щодо епізоду контакту голови ОСОБА_4 зі стіною пояснила, що ОСОБА_5 навмисно її головою об стіну не бив, а потерпіла вдарилася об стіну внаслідок рухів під час штовханини. 
Оцінка доказів сторони обвинувачення (показань потерпілої та свідків)
Оцінюючи наведені показання учасників події у їх сукупності, суд враховує, що всі допитані особи, які перебували 16.06.2025 у приміщенні ОСББ, у цілому послідовно підтвердили сам факт виникнення між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 спочатку словесного, а надалі фізичного конфлікту.
Так, обвинувачений ОСОБА_5 , хоча й заперечував умисне завдання потерпілій ударів, не заперечував наявності між ними штовханини та безпосереднього фізичного контакту. Більше того, він визнав, що частина виявлених у ОСОБА_4 тілесних ушкоджень могла утворитися саме внаслідок його дій, пояснивши, що ушкодження обличчя та голови могли виникнути від того, що він відштовхнув потерпілу сильніше, ніж розраховував, ушкодження передпліччя - внаслідок утримування її за руки, а ушкодження правої сідниці - внаслідок її падіння на стіл. Таким чином, факту фізичного впливу на потерпілу та можливості спричинення цим впливом принаймні частини виявлених у неї тілесних ушкоджень сам обвинувачений фактично не заперечував.
Потерпіла ОСОБА_4 , у свою чергу, послідовно стверджувала, що саме ОСОБА_5 першим застосував до неї фізичне насильство, завдавши удару рукою в ліву частину обличчя, після чого продовжив завдавати ударів по голові та обличчю, хапав її за волосся, ударяв головою об стіну та штовхнув на стіл. При цьому потерпіла не приховувала обставин, які могли характеризувати її власну поведінку перед початком фізичного конфлікту, зокрема підтвердила, що під час словесної суперечки називала ОСОБА_5 крадієм та шахраєм.
Показання ОСОБА_4 щодо активних насильницьких дій обвинуваченого значною мірою узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_7 , яка безпосередньо бачила початок фізичного конфлікту та показала, що ОСОБА_5 різко підвівся з-за столу, підійшов до потерпілої та вдарив її рукою в обличчя, після чого, коли ОСОБА_4 опинилася майже на підлозі, продовжив завдавати їй ударів руками по голові та в ділянку шиї. Свідок також бачила подальший епізод конфлікту, під час якого обвинувачений схопив потерпілу та ударив її головою об стіну, а також штовхнув на стіл, який унаслідок цього зламався. Після події ОСОБА_7 бачила у ОСОБА_4 видимі тілесні ушкодження.
Суд враховує, що ОСОБА_7 підтримує дружні відносини з потерпілою, що потребує оцінки її показань з урахуванням цієї обставини. Водночас сама по собі наявність таких відносин не є достатньою підставою для відхилення її показань, тим більше що в істотній частині вони узгоджуються з показаннями потерпілої щодо механізму розвитку конфлікту, а факт фізичного контакту між обвинуваченим і потерпілою та наявність після нього тілесних ушкоджень у ОСОБА_4 підтверджуються й іншими учасниками події.
Натомість до показань свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 в частині заперечення завдання ОСОБА_5 ударів потерпілій суд ставиться критично.
Так, ОСОБА_8 є дружиною обвинуваченого та очевидно зацікавлена у сприятливому для нього результаті кримінального провадження. Її показання в цій частині фактично відтворюють позицію обвинуваченого про те, що ініціатором фізичного конфлікту була ОСОБА_4 , а ОСОБА_5 лише намагався звільнитися від її дій та відштовхував потерпілу. При цьому ОСОБА_8 не заперечувала самого факту тривалої фізичної штовханини між ними, падіння її учасників, контакту потерпілої зі стіною та інших обставин активного фізичного протистояння.
ОСОБА_10 та ОСОБА_9 також не заперечували факту штовханини між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . Водночас їх твердження про те, що вони не бачили завдання обвинуваченим ударів потерпілій, саме по собі не спростовує показань ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , оскільки обидві свідки фактично підтвердили, що не спостерігали безперервно за всім перебігом конфлікту та на певних його етапах залишали приміщення. Зокрема, ОСОБА_10 вийшла з кабінету та повернулася приблизно через 20 хвилин, коли конфлікт уже закінчився, а стіл був зламаний; ОСОБА_9 також підтвердила, що під час конфлікту виходила з приміщення та не бачила ані моменту його початку, ані обставин пошкодження столу.
При цьому показання зазначених свідків не лише не спростовують факту фізичного конфлікту, а навпаки підтверджують низку істотних обставин. Зокрема, вони підтвердили наявність словесної сварки між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , її переростання у безпосередній фізичний контакт та штовханину між ними. ОСОБА_10 , крім того, після конфлікту бачила у ОСОБА_4 синець з лівого боку обличчя та пошкоджений одяг, а після повернення до приміщення побачила зламаний стіл.
Суд також враховує характер ставлення цих свідків до учасників провадження. ОСОБА_10 та ОСОБА_9 позитивно характеризували ОСОБА_5 , брали разом із ним участь у діяльності, пов`язаній зі створенням та функціонуванням ОСББ, натомість ОСОБА_4 характеризували негативно та саме її вважали ініціатором конфлікту. Наведене не є самостійною підставою для визнання їх показань недостовірними, однак враховується судом при оцінці тієї їх частини, в якій вони намагаються представити поведінку обвинуваченого виключно як захисну та заперечують вчинення ним активних насильницьких дій.
Отже, розбіжності у показаннях очевидців стосуються передусім питання про те, хто першим застосував фізичну силу, характер та інтенсивність дій ОСОБА_5 і конкретний механізм заподіяння окремих тілесних ушкоджень, однак не самого факту конфлікту та безпосереднього фізичного контакту між обвинуваченим і потерпілою. При цьому показання потерпілої про застосування до неї насильства знаходять безпосереднє підтвердження у показаннях ОСОБА_7 , а в частині самого факту фізичного впливу та можливості спричинення ним тілесних ушкоджень - також частково у показаннях самого ОСОБА_5 . Інші очевидці, попри їх намагання мінімізувати характер дій обвинуваченого, підтверджують обставини конфлікту, штовханини та окремі його наслідки.
Письмові докази сторони обвинувачення
Крім показань потерпілої та свідків, вина ОСОБА_5 підтверджується сукупністю інших досліджених судом доказів, які узгоджуються між собою та з установленими судом фактичними обставинами, а саме:
?витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 31.10.2025 у кримінальному провадженні № 12025105080000649 від 19.06.2025, відповідно до якого до ЄРДР внесено відомості про те, що 16.06.2025 за адресою: м. Київ, вул. Олевська, 7, ОСОБА_5 спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_4 (т. 1, а.с. 156); 
?рапортами працівників поліції щодо звернення ОСОБА_4 з повідомленням про спричинення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_5 (т. 1, а.с. 163-166); 
?протоколом огляду місця події від 16.06.2025, відповідно до якого за участю ОСОБА_5 проведено огляд приміщення ОСББ «Олевська, 7», де відбувалася подія. Під час огляду зафіксовано зламаний дерев`яний стіл, частини якого знаходилися на підлозі приміщення; інших слідів кримінального характеру не виявлено (т. 1, а.с. 167-169); 
?протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 17.06.2025, відповідно до якого старший дізнавач ВД Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_11 прийняла усну заяву ОСОБА_4 про те, що 16.06.2025 приблизно о 19 год. 30 хв. за адресою: м. Київ, вул. Олевська, 7, ОСОБА_5 спричинив їй тілесні ушкодження (т. 1, а.с. 170-172); 
?протоколом проведення слідчого експерименту від 23.06.2025 та відеозаписом до нього, відповідно до яких потерпіла ОСОБА_4 відтворила обстановку та обставини спричинення їй 16.06.2025 приблизно о 19 год. 30 хв. у приміщенні ОСББ «Олевська, 7» тілесних ушкоджень ОСОБА_5 (т. 1, а.с. 182-186); 
?аудіозаписом виклику поліції у зв`язку з подією 16.06.2025 (т. 1, а.с. 189); 
?протоколом огляду фото- та відеозапису від 20.06.2025, відповідно до якого оглянуто наданий свідком ОСОБА_7 відеозапис події, що мала місце 16.06.2025 приблизно о 19 год. 30 хв. у приміщенні ОСББ «Олевська, 7». Зазначений відеозапис безпосередньо відтворено у судовому засіданні, під час його перегляду зафіксовано конфлікт між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , під час якого учасники сваряться, кричать, а обвинувачений застосовує до потерпілої фізичну силу, штовхаючи її руками (т. 1, а.с. 191-194); 
?протоколом огляду фото- та відеозапису від 15.09.2025, відповідно до якого оглянуто наданий потерпілою ОСОБА_4 відеозапис події, що мала місце 16.06.2025 приблизно о 19 год. 30 хв. у приміщенні ОСББ «Олевська, 7». Цей відеозапис також безпосередньо відтворено у судовому засіданні, під час його перегляду видно та чутно конфлікт між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , зокрема те, як останній намагається силоміць вивести потерпілу з приміщення (т. 1, а.с. 226-228, 232); 
?протоколом огляду фотознімків від 15.09.2025, відповідно до якого оглянуто надані ОСОБА_4 фотознімки частин її тіла та обличчя, на яких зафіксовано тілесні ушкодження після події, що сталася 16.06.2025 за адресою: м. Київ, вул. Олевська, 7 (т. 1, а.с. 229-232); 
?висновком експерта № 042-1020-2025 від 05.09.2025, відповідно до якого під час судово-медичної експертизи ОСОБА_4 встановлено: закриту травму лівого ока у виді гематоми повік, субкон`юнктивального крововиливу та часткового гемофтальму; підшкірну гематому лобно-скроневої ділянки ліворуч, садно та підшкірну гематому потиличної ділянки; численні синці в лівій щічно-нижньощелепній ділянці, на лівій вушній раковині, у правій потиличній та лівій лобній ділянках, на правих плечі, ліктьовому суглобі та передпліччі, лівому плечі, лівій боковій поверхні грудної клітки, у правій надлопатковій ділянці та на правій сідниці. 
Закрита травма лівого ока, а також ушкодження лобно-скроневої та потиличної ділянок за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я на строк понад шість, але менш ніж двадцять одну добу. Інші виявлені ушкодження належать до легких тілесних ушкоджень.
За висновком експерта, характер та морфологія виявлених ушкоджень свідчать про їх утворення внаслідок не менше двадцяти травматичних дій тупих предметів, характерні властивості яких в ушкодженнях не відобразилися, та за давністю вони можуть відповідати 16.06.2025. З урахуванням характеру і локалізації тілесних ушкоджень, даних протоколів допиту потерпілої та слідчого експерименту за її участю експерт дійшов висновку, що виявлені у ОСОБА_4 тілесні ушкодження могли утворитися за обставин та у спосіб, на які вона вказувала (т. 1, а.с. 204-218).
Оцінка доказів сторони обвинувачення (письмові докази)
Наведені докази суд оцінює не ізольовано, а у їх взаємозв`язку. Так, об`єктивно встановлена судово-медичним експертом значна кількість тілесних ушкоджень різної локалізації, утворених унаслідок не менше двадцяти травматичних дій, узгоджується з показаннями ОСОБА_4 про неодноразове застосування до неї фізичного насильства та показаннями ОСОБА_7 , яка безпосередньо спостерігала завдання потерпілій ударів. Водночас такі об`єктивні дані не узгоджуються з версією ОСОБА_5 та свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_10 і ОСОБА_9 про те, що між обвинуваченим і потерпілою мала місце переважно лише взаємна штовханина без завдання ОСОБА_5 ударів. При цьому останні свідки сам факт фізичного конфлікту між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не заперечували, а ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , як установлено з їх показань, не спостерігали за всім його перебігом.
Версія обвинуваченого про випадковий характер спричинення потерпілій тілесних ушкоджень також не узгоджується з їх кількістю, характером та локалізацією. Виявлення ушкоджень одночасно в ділянках голови, обличчя, ока, верхніх кінцівок, грудної клітки, надлопаткової ділянки та сідниці, які, за висновком експерта, виникли внаслідок не менше двадцяти травматичних дій, об`єктивно не відповідає твердженням ОСОБА_5 про одиничне необережне торкання обличчя потерпілої та переважно її відштовхування.
Щодо доказів сторони захисту. 
На підтвердження відсутності вини обвинуваченого стороною захисту суду надані такі докази: медична документація щодо стану та гостроти зору ОСОБА_5 (т. 2, а.с. 12-21); протокол проведення слідчого експерименту від 26.11.2025 за участю ОСОБА_5 та відеозапис цієї слідчої дії (т. 2, а.с. 22-25, 35); копії протоколів допиту свідків ОСОБА_10 від 20.06.2025, ОСОБА_9 від 20.06.2025 та ОСОБА_8 від 26.06.2025 (т. 2, а.с. 52-58), а також доручення про проведення слідчих (розшукових) дій (т. 2, а.с. 52); адвокатські запити до ТОВ «Геліантус», ТОВ «Анела» та ТОВ «Бакстон» і докази їх направлення (т. 2, а.с. 44-51); письмові пояснення сторони захисту щодо відсутності у ОСОБА_5 умислу на заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень (т. 2, а.с. 69-72). 
Дослідженням даних доказів безпосередньо у судовому засіданні встановлено, що надана стороною захисту медична документація містить відомості про стан органів зору ОСОБА_5 , результати проведених йому офтальмологічних обстежень та підтверджує наявність у нього істотних порушень зору. Саме на ці відомості сторона захисту посилається на підтвердження показань обвинуваченого про те, що без окулярів він бачить вкрай погано та під час фізичного конфлікту після їх втрати не міг належним чином орієнтуватися у просторі. 
З протоколу слідчого експерименту від 26.11.2025 та дослідженого судом відеозапису цієї слідчої дії встановлено, що ОСОБА_5 у приміщенні, де відбувалася подія, відтворив свою версію виникнення та подальшого перебігу конфлікту з ОСОБА_4 , продемонстрував взаємне розташування його учасників та характер їх фізичного контакту. Під час слідчого експерименту також демонструвалася конструкція столу, який, за версією сторони захисту, є нестійким та може складатися під дією механічного навантаження, що захист пов`язує з можливістю випадкового падіння на нього потерпілої та виникнення у неї частини тілесних ушкоджень. 
Крім того, стороною захисту надано копії наявних у матеріалах досудового розслідування протоколів допиту ОСОБА_10 від 20.06.2025, ОСОБА_9 від 20.06.2025 та ОСОБА_8 від 26.06.2025, а також доручення про проведення слідчих (розшукових) дій. Необхідність дослідження зазначених документів сторона захисту обґрунтовувала тим, що під час безпосереднього допиту в судовому засіданні вказані свідки заперечили факт їх попереднього допиту органом досудового розслідування, хоча відповідні протоколи містяться у матеріалах кримінального провадження, а відомості про проведення таких допитів внесені до реєстру матеріалів досудового розслідування. 
Також досліджено адвокатські запити сторони захисту до ТОВ «Геліантус», ТОВ «Анела» та ТОВ «Бакстон» і докази їх направлення, зі змісту яких убачається, що захисником вживалися заходи для отримання відомостей щодо особи покупця (платника) за окремими розрахунковими документами, долученими ОСОБА_4 до цивільного позову на підтвердження понесених нею витрат на придбання лікарських засобів. Як зазначено стороною захисту, відповіді на вказані адвокатські запити отримані не були. 
У письмових поясненнях щодо відсутності умислу сторона захисту зазначає, що конфлікт між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 мав характер взаємної штовханини, був спровокований потерпілою, а після втрати окулярів обвинувачений через наявні у нього порушення зору не міг належним чином бачити оточуючих осіб та предмети і, відповідно, прицільно завдавати ударів чи цілеспрямовано штовхати потерпілу у напрямку стіни або столу. За позицією сторони захисту, тілесні ушкодження ОСОБА_4 виникли внаслідок фізичного конфлікту без умислу ОСОБА_5 на їх спричинення, а тому його дії можуть свідчити лише про необережну форму вини, що виключає їх кваліфікацію за ст. 125 КК України. 
Окремо стороною захисту звернуто увагу на відомості ЄРДР щодо правової кваліфікації кримінального правопорушення та час її зміни з ч. 1 на ч. 2 ст. 125 КК України після отримання висновку судово-медичної експертизи, що, на думку захисту, свідчить про непослідовність досудового розслідування. 
Наведені докази та доводи сторони захисту суд оцінює у сукупності з іншими доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду, та доходить таких висновків.
Основна позиція сторони захисту зводиться до того, що ОСОБА_5 умисних ударів ОСОБА_4 не завдавав, фізичний конфлікт був спровокований самою потерпілою та мав характер взаємної штовханини, під час якої тілесні ушкодження могли виникнути випадково, зокрема внаслідок падіння та контакту з предметами обстановки. Додатково захист посилається на істотне порушення зору ОСОБА_5 , який після втрати окулярів нібито не мав можливості належним чином орієнтуватися у просторі та цілеспрямовано завдавати потерпілій ударів. У письмових поясненнях сторона захисту кваліфікує можливе спричинення потерпілій тілесних ушкоджень як необережне, що, на її думку, виключає відповідальність за ч. 2 ст. 125 КК України. 
Суд погоджується з доводами сторони захисту в тій частині, що досліджена медична документація об`єктивно підтверджує наявність у ОСОБА_5 тривалих та істотних порушень функції органів зору, з приводу яких він проходив численні офтальмологічні обстеження та лікування. Зазначена обставина узгоджується і з показаннями самого обвинуваченого про те, що без окулярів він бачить вкрай погано. 
Разом із тим наявність у обвинуваченого порушень зору сама по собі не спростовує умисного характеру застосування ним фізичної сили до ОСОБА_4 . Стороною захисту фактично ототожнюється можливість умисного спричинення тілесних ушкоджень із можливістю прицільного завдання ударів у заздалегідь визначені ділянки тіла. Проте для встановлення умисного характеру дій визначальним є не те, чи мав обвинувачений можливість точно обрати місце кожного травматичного впливу, а його усвідомлене ставлення до самого застосування фізичної сили та можливих наслідків таких дій.
При цьому сам ОСОБА_5 у судовому засіданні не заперечував безпосереднього та неодноразового фізичного контакту з потерпілою, визнав, що відштовхував її, тримав за руки, а також допускав можливість спричинення окремих виявлених у ОСОБА_4 тілесних ушкоджень саме його діями. Отже, навіть власна версія обвинуваченого не зводиться до відсутності будь-якого свідомого фізичного впливу на потерпілу.
Більше того, версія про виключно випадкове чи необережне спричинення тілесних ушкоджень не узгоджується з їх кількістю, характером та локалізацією. Висновком судово-медичного експерта у ОСОБА_4 встановлено закриту травму лівого ока, ушкодження у лобно-скроневій та потиличній ділянках, а також численні синці на обличчі, голові, обох верхніх кінцівках, грудній клітці, надлопатковій ділянці та сідниці. За висновком експерта, їх утворення обумовлено не менш як двадцятьма травматичними діями тупих предметів. Така множинність і розосереджена локалізація ушкоджень об`єктивно не узгоджуються з версією про одиничне випадкове торкання обличчя, звичайне утримання за руки та випадкове падіння на стіл.
При цьому висновок експерта про не менш як двадцять травматичних дій суд не ототожнює з нанесенням обвинуваченим саме двадцяти ударів, оскільки частина ушкоджень могла утворитися і внаслідок контакту тіла потерпілої з навколишніми предметами та поверхнями. Водночас цей висновок у сукупності з характером та локалізацією ушкоджень є об`єктивним доказом багаторазового травматичного впливу на тіло ОСОБА_4 та істотно послаблює версію захисту про випадковий характер їх виникнення.
Щодо слідчого експерименту за участю ОСОБА_5 .
Судом також досліджено протокол слідчого експерименту від 26.11.2025 та відеозапис цієї слідчої дії, проведеної за участю ОСОБА_5 і його захисника, під час якої обвинувачений на місці події відтворив власну версію виникнення та перебігу конфлікту. 
Суд враховує зазначений доказ та не вбачає підстав ставити під сумнів сам факт проведення цієї слідчої дії. Водночас відтворення ОСОБА_5 певного механізму події засвідчує насамперед зміст його версії щодо обставин конфлікту, проте саме по собі не доводить, що подія фактично відбулася саме у продемонстрований ним спосіб. Тому результати такого слідчого експерименту підлягають оцінці у взаємозв`язку з іншими доказами, а не мають наперед установленої доказової сили.
Не спростовує висновків суду і продемонстрована під час слідчого експерименту можливість складання столу під дією механічного навантаження, на що окремо посилається сторона захисту. Така обставина може мати значення для встановлення безпосереднього механізму пошкодження столу та виникнення окремих ушкоджень у потерпілої внаслідок контакту з ним, однак не пояснює походження всієї сукупності тілесних ушкоджень ОСОБА_4 і не спростовує інших доказів застосування до неї фізичної сили.
Навпаки, сам факт пошкодження столу безпосередньо після конфлікту об`єктивно зафіксований протоколом огляду місця події та узгоджується з показаннями учасників події про інтенсивний фізичний конфлікт у приміщенні.
Щодо показань ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 .
Суд ураховує, що ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 під час безпосереднього допиту в судовому засіданні не підтвердили завдання ОСОБА_5 ударів потерпілій та загалом описували подію як взаємну штовханину.
Разом із тим їх показання не спростовують доказів обвинувачення.
ОСОБА_8 є дружиною обвинуваченого, безпосередньо зацікавленою у сприятливому для нього результаті провадження. Зазначена обставина сама по собі не є підставою для визнання її показань недостовірними, однак обумовлює необхідність їх особливо ретельної оцінки у сукупності з іншими доказами. При цьому навіть за її версією між обвинуваченим та потерпілою відбувався інтенсивний фізичний конфлікт, вони штовхалися, падали, потерпіла контактувала зі стіною, а окуляри обвинуваченого під час конфлікту були зняті або втрачені.
ОСОБА_10 та ОСОБА_9 також не заперечували самого факту фізичного конфлікту між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . Водночас із їх показань убачається, що жодна з них безперервно не спостерігала за всім перебігом події. ОСОБА_10 на певному етапі залишила приміщення та повернулася вже після завершення конфлікту, коли стіл був пошкоджений, а потерпіла залишила приміщення. ОСОБА_9 також виходила з приміщення, не бачила безпосереднього початку фізичного конфлікту та моменту пошкодження столу.
За таких обставин твердження зазначених свідків про те, що вони не бачили завдання обвинуваченим ударів потерпілій, не є тотожним установленню того, що таких дій не було, оскільки вони не спостерігали безперервно за всією подією.
Крім того, показання ОСОБА_10 у певній частині підтверджують наслідки фізичного конфлікту: після події вона бачила у ОСОБА_4 ушкодження в ділянці лівої частини обличчя та пошкоджений одяг, а після повернення до приміщення - зламаний стіл. Отже, навіть показання свідків, на які посилається сторона захисту, не спростовують факту інтенсивного фізичного контакту між обвинуваченим і потерпілою та виникнення у останньої видимих наслідків такого контакту.
Суд також ураховує характер відносин цих свідків з учасниками провадження: ОСОБА_8 є дружиною обвинуваченого, а ОСОБА_10 та ОСОБА_9 тривалий час знайомі з ним у зв`язку з діяльністю ОСББ, позитивно характеризували його та водночас негативно характеризували потерпілу. Однак суд не покладає зазначені обставини в основу оцінки їх показань як недостовірних, а враховує їх лише поряд із повнотою сприйняття ними події, внутрішньою узгодженістю показань та їх відповідністю об`єктивним доказам.
Водночас суд ураховує і дружні відносини ОСОБА_7 з потерпілою ОСОБА_4 . Проте, на відміну від зазначених вище свідків, ОСОБА_7 повідомила про конкретні дії, які вона безпосередньо спостерігала: удар в обличчя, подальші удари в ділянку голови, контакт голови потерпілої зі стіною та її падіння на стіл. У відповідній частині ці показання узгоджуються з показаннями потерпілої, характером і локалізацією встановлених експертом тілесних ушкоджень, пошкодженням столу та іншими об`єктивними даними. Саме тому дружні відносини ОСОБА_7 з потерпілою не дають достатніх підстав відкинути її показання.
Щодо протоколів допиту свідків під час досудового розслідування
Стороною захисту надано копії протоколів допиту ОСОБА_10 від 20.06.2025, ОСОБА_9 від 20.06.2025 та ОСОБА_8 від 26.06.2025, які містяться у матеріалах кримінального провадження, а також доручення про проведення слідчих (розшукових) дій. При цьому сторона захисту звертає увагу на те, що під час допиту безпосередньо в судовому засіданні зазначені свідки заперечили факт їх допиту під час досудового розслідування, у зв`язку з чим захист вважає відповідні протоколи такими, що мають ознаки підроблення. 
Оцінюючи наведені доводи, суд виходить із положень ст. 23, ч. 4 ст. 95 КПК України, відповідно до яких суд досліджує докази безпосередньо та може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або показаннями, отриманими у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому чи прокурору, або посилатися на них.
У цьому кримінальному провадженні ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 були безпосередньо допитані судом у судовому засіданні, попереджені про кримінальну відповідальність та приведені до присяги, а сторонам кримінального провадження була забезпечена можливість поставити їм запитання. Відтак при встановленні фактичних обставин події суд виходить саме з показань цих свідків, безпосередньо сприйнятих під час судового розгляду, та оцінює їх у сукупності з іншими дослідженими доказами. Зміст протоколів їх допиту, складених під час досудового розслідування, суд не використовує для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення та не покладає в основу своїх висновків про винуватість чи невинуватість ОСОБА_5 .
Що стосується тверджень сторони захисту про можливе підроблення зазначених протоколів допиту, суд зазначає, що питання про те, чи містять дії конкретних осіб ознаки кримінального правопорушення, пов`язаного з підробленням процесуальних документів, не входить до предмета доказування у цьому кримінальному провадженні та не може бути вирішене судом у межах пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення. Такі обставини можуть бути предметом окремої правової оцінки у встановленому КПК України порядку. 
Таким чином, суд не надає оцінки доводам сторони захисту в частині наявності чи відсутності факту підроблення протоколів допиту ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , оскільки вирішення цього питання виходить за межі предмета судового розгляду у цьому кримінальному провадженні. Водночас зазначені обставини не перешкоджають суду надати оцінку показанням цих свідків, які були отримані безпосередньо в судовому засіданні, та не є самі по собі підставою для визнання недопустимими чи недостовірними інших доказів у кримінальному провадженні.
Щодо відомостей ЄРДР
Посилання сторони захисту на те, що у витягу з ЄРДР зазначено кваліфікацію за ч. 2 ст. 125 КК України, хоча, за матеріалами сторони захисту, постанова про зміну попередньої кваліфікації з ч. 1 на ч. 2 ст. 125 КК України була винесена 09.09.2025 після отримання висновку експерта від 05.09.2025, також не спростовує висунутого обвинувачення. 
Зміна правової кваліфікації після отримання відомостей про ступінь тяжкості тілесних ушкоджень сама по собі не свідчить про необ`єктивність досудового розслідування. Водночас відображення у витягу з ЄРДР певної кваліфікації не є доказом фактичних обставин спричинення тілесних ушкоджень і не покладається судом в основу висновку про винуватість ОСОБА_5 .
Щодо адвокатських запитів та цивільного позову
Надані стороною захисту адвокатські запити до ТОВ «Геліантус», ТОВ «Анела» та ТОВ «Бакстон» і докази їх направлення підтверджують вжиття захисником заходів для встановлення особи покупця за окремими розрахунковими документами, доданими потерпілою до цивільного позову. За твердженням захисту, відповіді на ці запити отримані не були. 
Самі по собі зазначені адвокатські запити не доводять, що відповідні лікарські засоби придбавала інша особа або що потерпіла не понесла зазначених витрат. Водночас відсутність відповіді на них також не усуває обов`язку цивільного позивача належними та достатніми доказами довести фактичне понесення витрат, їх розмір та причинний зв`язок із лікуванням тілесних ушкоджень, отриманих унаслідок кримінального правопорушення.
Тому ці матеріали слід урахувати саме під час вирішення цивільного позову, а не при встановленні винуватості ОСОБА_5 .
Щодо письмових пояснень про відсутність умислу
Письмові пояснення сторони захисту щодо відсутності умислу суд сприймає як виклад процесуальної позиції сторони та наведену нею юридичну оцінку досліджених доказів, а не як самостійний доказ фактичних обставин події.
Захист правильно виходить із того, що кримінальна відповідальність за ст. 125 КК України можлива лише за умисної форми вини та що питання про спрямованість умислу має вирішуватися з урахуванням усієї сукупності обставин події. Саме на цьому побудована юридична аргументація письмових пояснень. 
Водночас суд не погоджується з висновком захисту про необережний характер дій ОСОБА_5 .
Застосування фізичної сили до іншої особи під час конфлікту, зокрема завдання ударів, утримання, штовхання та інший інтенсивний фізичний вплив, за своїм характером об`єктивно створює можливість спричинення тілесних ушкоджень. Кількість, характер та локалізація фактично заподіяних ОСОБА_4 ушкоджень, механізм їх утворення, показання потерпілої та ОСОБА_7 , часткове підтвердження факту застосування сили іншими свідками, а також власні показання ОСОБА_5 про неодноразовий фізичний контакт із потерпілою у своїй сукупності не дають підстав розцінювати спричинення тілесних ушкоджень як наслідок виключно необережної поведінки.
При цьому для кваліфікації дій за ст. 125 КК України не є необхідним установлення того, що обвинувачений бажав спричинити потерпілій саме конкретне ушкодження, яке згодом було діагностовано, або заздалегідь обирав конкретну частину тіла, на яку мав бути спрямований кожен фізичний вплив.
Таким чином, суд урахував усі доводи сторони захисту та надані нею докази, у тому числі медичну документацію щодо стану зору ОСОБА_5 , протокол і відеозапис слідчого експерименту від 26.11.2025, показання ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , матеріали щодо обставин складення протоколів їх допиту на досудовому розслідуванні, адвокатські запити, а також письмові пояснення щодо відсутності умислу.
Частина цих доказів підтверджує окремі обставини, на які посилається сторона захисту, зокрема наявність у ОСОБА_5 істотних порушень зору, існування до події конфліктних відносин між ним та потерпілою, взаємний характер окремих дій учасників фізичного конфлікту та можливість утворення частини ушкоджень унаслідок контакту потерпілої з предметами обстановки.
Разом із тим зазначені обставини не спростовують сукупності доказів, які підтверджують умисне застосування ОСОБА_5 фізичної сили до ОСОБА_4 та спричинення їй тілесних ушкоджень. Версія обвинуваченого про виключно оборонний, випадковий або необережний характер його дій не узгоджується з кількістю, характером і локалізацією встановлених у потерпілої тілесних ушкоджень, показаннями ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , об`єктивно зафіксованими наслідками події, дослідженими відеозаписами, а також частково суперечить власним показанням ОСОБА_5 , який визнав застосування фізичної сили до потерпілої та допустив причинний зв`язок між окремими своїми діями і частиною виявлених у неї ушкоджень.
Встановлені під час судового розгляду окремі розбіжності щодо механізму утворення певних тілесних ушкоджень, точного числа ударів та послідовності окремих дій учасників конфлікту не стосуються таких обставин, які ставлять під обґрунтований сумнів сам факт умисного застосування ОСОБА_5 фізичної сили до ОСОБА_4 та спричинення внаслідок цих дій легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад її здоров`я.
Щодо клопотань сторони захисту, заявлених під час судового розгляду.
Під час судового розгляду стороною захисту також заявлялися клопотання про визнання доказів сторони обвинувачення недопустимими та про призначення експертизи.
У задоволенні клопотання про призначення криміналістичної експертизи відеозаписів та фотознімків, наданих стороною обвинувачення, судом було відмовлено безпосередньо під час судового розгляду з наведенням відповідних мотивів. Зокрема, суд виходив з того, що потерпіла та свідки, які надали органу досудового розслідування відповідні фото- та відеоматеріали, були безпосередньо допитані судом та підтвердили обставини їх створення і передачі органу досудового розслідування. Так, потерпіла підтвердила, що фотознімки тілесних ушкоджень були зроблені нею, а свідки підтвердили здійснення ними відеозаписів безпосередньо під час події за допомогою належних їм мобільних телефонів. Відповідні фото- та відеоматеріали були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, при цьому обставин, які б свідчили про невідповідність їх змісту показанням осіб, які здійснювали відповідну фіксацію, судом встановлено не було. 
Надані стороною захисту скріншоти результатів перевірки відеофайлів за допомогою стороннього інтернет-ресурсу «induwara.lk», згідно з якими один із файлів нібито був створений наступного дня після події, а інший у подальшому змінювався, суд не визнав достатніми даними, які б свідчили про монтаж, зміну змісту чи інше втручання у відповідні відеозаписи. Стороною захисту не було наведено відомостей про методику роботи такого інтернет-ресурсу, достовірність та значення відображених ним технічних параметрів, а також не обґрунтовано, що зазначена ресурсом дата створення файлу є саме датою первинного здійснення відеозапису, а дата його зміни свідчить про втручання у зміст зафіксованої події. Саме по собі неспівпадіння дати створення чи зміни електронного файлу з часом зафіксованої на ньому події, без встановлення характеру відповідної зміни та її впливу на зміст запису, не свідчить про його підроблення чи недостовірність. 
Так само суд не визнав достатніми доводи щодо передачі потерпілою фотознімків органу досудового розслідування через певний проміжок часу після події, оскільки час передачі файлів не є тотожним часу їх створення, тоді як обставини здійснення фотозйомки та походження відповідних фотознімків потерпіла підтвердила безпосередньо під час допиту судом. Відсутність у заявах потерпілої та свідка окремих відомостей щодо носіїв, на яких відповідні файли передавалися органу досудового розслідування, також сама по собі не свідчить про зміну їх змісту та не спростовує встановленого під час судового розгляду джерела їх походження. 
Крім того, стороною захисту не було обґрунтовано, яке значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні, має визначення конкретних моделей чи технічних характеристик пристроїв, за допомогою яких здійснювалася фото- та відеофіксація, враховуючи, що особи, які її здійснювали, встановлені, безпосередньо допитані судом та підтвердили факт створення ними відповідних матеріалів. 
Таким чином, суд дійшов висновку, що доводи клопотання фактично ґрунтувалися на припущенні про можливість технічного втручання у фото- та відеоматеріали, тоді як конкретних об`єктивних даних, які б указували на ознаки монтажу, видалення чи накладення інформації, порушення безперервності відеозапису або іншу зміну його змісту, стороною захисту наведено не було. Оскільки джерело походження відповідних матеріалів було встановлено, особи, які їх створили, безпосередньо допитані судом, самі матеріали досліджені у судовому засіданні, а об`єктивних даних, які б зумовлювали необхідність застосування спеціальних знань, не встановлено, суд не вбачав достатніх підстав для призначення криміналістичної експертизи. 
Вирішення клопотання сторони захисту про визнання доказів недопустимими судом було віднесено до нарадчої кімнати під час ухвалення остаточного судового рішення, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне надати оцінку наведеним у ньому доводам у цьому вироку.
Щодо клопотання про визнання доказів сторони обвинувачення недопустимими.
Відповідно до ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Згідно зі ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Оцінивши наведені стороною захисту доводи у взаємозв`язку з матеріалами кримінального провадження, суд не встановив передбачених кримінальним процесуальним законом підстав для визнання оспорюваних доказів недопустимими.
Щодо незаконності початку досудового розслідування. 
Насамперед суд відхиляє доводи захисту про незаконність початку досудового розслідування з огляду на те, що кримінальне провадження за ст. 125 КК України є провадженням у формі приватного обвинувачення, тоді як відомості до ЄРДР 19.06.2025, за твердженням захисту, були внесені на підставі рапорту працівника поліції, а письмова заява потерпілої від цієї дати в матеріалах провадження відсутня. Саме з цієї обставини сторона захисту виводить недопустимість усіх подальших доказів за доктриною «плодів отруєного дерева». 
Разом із тим положення ч. 4 ст. 26 КПК України, за якими кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого, не встановлюють вимоги щодо існування такої заяви виключно у формі окремого письмового документа, складеного потерпілим безпосередньо в день внесення відомостей до ЄРДР.
У судовому засіданні ОСОБА_4 послідовно підтверджувала, що саме вона звернулася до органів поліції у зв`язку із заподіянням їй ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, бажала притягнення останнього до відповідальності та в подальшому набула і реалізовувала процесуальний статус потерпілої. Крім того, матеріали кримінального провадження містять протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 17.06.2025, у якому зафіксовано повідомлення ОСОБА_4 про спричинення їй ОСОБА_5 тілесних ушкоджень 16.06.2025.
Отже, фактичне волевиявлення потерпілої на звернення до правоохоронних органів та притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності мало місце ще до внесення 19.06.2025 відповідних відомостей до ЄРДР. За таких обставин саме по собі оформлення працівником поліції рапорту від 19.06.2025 та відсутність у матеріалах окремої письмової заяви потерпілої, датованої саме 19.06.2025, не свідчать про початок кримінального провадження всупереч її волі та не становлять підстави для визнання всіх отриманих у подальшому доказів недопустимими.
Відповідно відсутні й передумови для застосування в цій частині доктрини «плодів отруєного дерева», оскільки стороною захисту не встановлено первинного незаконно отриманого доказу, від якого походила б уся подальша доказова інформація.
Щодо доручення про проведення слідчих (розшукових) дій
Сторона захисту також посилається на відсутність у дорученні дізнавача, наданому оперативному підрозділу в порядку ст. 40-1 КПК України, дати його складення та строку виконання і з цих підстав просить визнати недопустимими саме доручення, а також протоколи допиту ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 . 
Суд ураховує наведені стороною захисту недоліки оформлення доручення. Водночас саме по собі недотримання окремих вимог до оформлення процесуального документа не є безумовною підставою для визнання недопустимими всіх доказів, отриманих під час його виконання. Вирішальним є характер допущеного порушення, його вплив на дотримання прав учасників кримінального провадження та на достовірність отриманих відомостей.
Крім того, посилання захисту на порушення Інструкції, затвердженої наказом МВС України від 07.07.2017 № 575, саме по собі не свідчить про наявність передбачених ст. 87 КПК України підстав для недопустимості доказів. Відсутність у дорученні строку його виконання може свідчити про недотримання відомчих вимог до організації взаємодії підрозділів поліції, однак стороною захисту не наведено, яким чином такий недолік спричинив істотне порушення прав і свобод ОСОБА_5 або вплинув на зміст отриманих відомостей.
Водночас суд окремо враховує, що відповідно до засади безпосередності та положень ст. 23, 95 КПК України суд обґрунтовує свої висновки показаннями, які безпосередньо сприймав під час судового засідання, а не змістом протоколів допитів свідків, складених під час досудового розслідування. ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 були безпосередньо допитані судом, а сторона захисту мала можливість поставити їм запитання. Тому зміст протоколів їх допитів під час досудового розслідування суд не використовує як джерело доказової інформації при встановленні фактичних обставин події.
Щодо фото- та відеоматеріалів.
Не погоджується суд і з твердженнями захисту про недопустимість відеозапису, наданого ОСОБА_7 , а також фото- і відеоматеріалів, наданих потерпілою ОСОБА_4 , виключно через недотримання процедури, передбаченої ст. 245-1 КПК України. Захист виходить із того, що матеріали провадження не містять постанови дізнавача чи прокурора про зняття показань технічного засобу та відповідного протоколу, а також відомостей про спосіб копіювання файлів на DVD-R диски. 
Проте сторона захисту фактично ототожнює добровільне надання особою створеного нею раніше відеозапису чи фотознімків із процесуальною дією зі зняття показань технічних приладів і технічних засобів, передбаченою ст. 245-1 КПК України.
Стаття 93 КПК України прямо передбачає можливість сторони обвинувачення збирати докази, зокрема, шляхом отримання від фізичних осіб речей, документів та відомостей. Тому добровільне передання особою органу досудового розслідування наявного у неї фото- чи відеозапису саме по собі не є порушенням встановленого КПК порядку збирання доказів.
Такий підхід узгоджується з практикою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, який зазначав, що добровільне надання свідком стороні обвинувачення диска з відеозаписом, факт створення та надання якого підтверджений цим свідком у суді, не є підставою для визнання відповідного доказу недопустимим. 
У цьому кримінальному провадженні ОСОБА_7 безпосередньо в судовому засіданні підтвердила факт здійснення нею відеозапису події на власний мобільний телефон та його подальшого надання органу досудового розслідування. ОСОБА_4 так само підтвердила походження наданих нею матеріалів та обставини здійснення фотозйомки тілесних ушкоджень. Самі записи і фотознімки були безпосередньо досліджені судом.
Той факт, що в матеріалах досудового розслідування детально не відображено технічний спосіб перенесення відповідних електронних файлів із мобільного телефону на оптичний диск, не є самостійною підставою для їх недопустимості, якщо джерело походження інформації встановлене, особа, яка здійснила запис, підтвердила його створення та зміст, а об`єктивних даних про зміну чи фальсифікацію самого запису не встановлено.
Ці ж доводи фактично були предметом перевірки суду під час вирішення клопотання сторони захисту про призначення криміналістичної експертизи. Судом було встановлено, що надані захистом результати перевірки файлів стороннім інтернет-ресурсом не підтверджують факту монтажу чи втручання в їх зміст, а інших об`єктивних ознак зміни відеозаписів стороною захисту наведено не було.
Отже, суд не встановив порушення порядку отримання зазначених матеріалів, яке б зумовлювало їх недопустимість, а тому відсутні підстави і для визнання похідних від них протоколів огляду від 20.06.2025 та 15.09.2025 недопустимими доказами.
Щодо висновку судово-медичного експерта
Необґрунтованими суд вважає й доводи захисту про недопустимість висновку експерта ОСОБА_12 № 042-1020-2025 з тієї підстави, що до внесення відомостей до ЄРДР вона вже проводила судово-медичне обстеження ОСОБА_4 , за результатами якого було складено висновок № 041-849-2025 від 17.06.2025. Захист вважає, що в силу ч. 2 ст. 79 КПК України ця обставина виключала її подальшу участь у кримінальному провадженні як експерта. 
Таке тлумачення положень ст. 79 КПК України є помилковим.
За змістом ч. 1 ст. 79 КПК України попередня участь особи у цьому ж кримінальному провадженні як експерта чи спеціаліста сама по собі не може бути підставою для її відводу. Передбачена ч. 2 цієї статті заборона стосується випадків, коли експерт проводив ревізію, перевірку тощо, матеріали яких використовуються у кримінальному провадженні. Попереднє судово-медичне дослідження потерпілої за своєю правовою та фактичною природою не є ревізією чи перевіркою в тому значенні, в якому ці поняття вживаються у ч. 2 ст. 79 КПК України.
Більше того, Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду прямо зазначав, що КПК України не містить заборони для експерта повторно брати участь у кримінальному провадженні лише з тієї підстави, що він уже проводив експертне дослідження у цьому самому провадженні; попередня участь як експерта сама по собі не утворює підстави для відводу. 
Стороною захисту не наведено інших обставин, які б свідчили про особисту заінтересованість ОСОБА_12 у результатах кримінального провадження, її залежність від учасників провадження, відсутність належної кваліфікації або інші передбачені КПК України підстави, що виключали б її участь як експерта.
Тому сам факт проведення ОСОБА_12 первинного судово-медичного обстеження ОСОБА_4 не створював процесуальної перешкоди для подальшого проведення нею судово-медичної експертизи та не зумовлює недопустимості висновку № 042-1020-2025.
Таким чином, наведені стороною захисту доводи частково стосуються окремих недоліків оформлення процесуальних документів, частково ґрунтуються на відмінному тлумаченні порядку отримання електронних доказів та підстав для відводу експерта, однак не свідчать про отримання доказів унаслідок істотного порушення прав та свобод людини або з таким порушенням установленого КПК України порядку, яке відповідно до статей 86, 87 КПК України зумовлювало б їх недопустимість.
Суд також не встановив первинного недопустимого доказу, завдяки якому були отримані інші оспорювані стороною захисту докази, а тому підстав для застосування до них доктрини «плодів отруєного дерева» немає.
За таких обставин клопотання захисника ОСОБА_6 про визнання доказів недопустимими задоволенню не підлягає.
Позиції сторін у судових дебатах
У судових дебатах прокурор вважала, що за результатами судового розгляду вина ОСОБА_5 у спричиненні ОСОБА_4 тілесних ушкоджень за обставин, викладених в обвинувальному акті, повністю доведена сукупністю досліджених судом доказів. Просила визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 240 годин, а цивільний позов потерпілої задовольнити у повному обсязі.
Потерпіла ОСОБА_4 підтримала позицію прокурора, просила визнати ОСОБА_5 винуватим та задовольнити заявлений нею цивільний позов у повному обсязі.
Захисник ОСОБА_6 вважав пред`явлене ОСОБА_5 обвинувачення недоведеним та просив визнати його невинуватим і виправдати.
Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав позицію захисника та зазначив, що його винуватість у пред`явленому обвинуваченні зібраними матеріалами та дослідженими в судовому засіданні доказами не доведена, у зв`язку з чим також просив ухвалити щодо нього виправдувальний вирок.
Висновки суду щодо винуватості обвинуваченого
Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінив кожен доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, та вважає їх достатніми для висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 поза розумним сумнівом.
Досліджені у судовому засіданні докази у своїй сукупності спростовують твердження ОСОБА_5 про те, що він не завдавав ОСОБА_4 ударів, а тілесні ушкодження потерпілої виникли випадково під час взаємного штовхання, падіння та контакту з предметами обстановки. Показання потерпілої щодо умисного застосування до неї обвинуваченим фізичної сили узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_7 , дослідженими судом відеозаписами та фотознімками, даними огляду місця події щодо пошкодженого внаслідок конфлікту столу, а також висновком судово-медичного експерта № 042-1020-2025, яким у ОСОБА_4 встановлено численні тілесні ушкодження різної локалізації та можливість їх утворення за обставин, указаних потерпілою.
Окремі розбіжності у показаннях потерпілої та свідка ОСОБА_7 щодо точної кількості та послідовності окремих дій обвинуваченого з огляду на динамічність конфлікту не ставлять під сумнів узгодженість їх показань щодо основних обставин події. Так само те, що досліджені відеозаписи не фіксують безперервно всього перебігу конфлікту та кожного окремого удару, не спростовує показань потерпілої, оскільки зафіксовані на них обставини узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами.
Версія ОСОБА_5 про виключно випадковий або необережний характер спричинення тілесних ушкоджень не узгоджується із сукупністю встановлених обставин. Сам обвинувачений не заперечував неодноразового фізичного контакту з ОСОБА_4 , зокрема її штовхання та утримування, а також допускав можливість спричинення частини виявлених у потерпілої тілесних ушкоджень його діями. Водночас множинність, характер та різна локалізація встановлених у ОСОБА_4 тілесних ушкоджень у сукупності з іншими доказами не узгоджуються з твердженнями обвинуваченого про одиничний випадковий контакт та виключно захисний характер його дій.
Наявність у ОСОБА_5 істотних порушень зору та втрата ним окулярів під час конфлікту цього висновку не спростовують, оскільки такі обставини могли впливати на точність його зорового сприйняття та координацію окремих дій, однак не виключали можливості умисного застосування фізичної сили до особи, яка перебувала з ним у безпосередньому фізичному контакті.
Не спростовують висновків суду й показання ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які, не підтверджуючи завдання обвинуваченим ударів потерпілій, водночас підтвердили сам факт гострого конфлікту та фізичного контакту між його учасниками, при цьому ОСОБА_10 та ОСОБА_9 не спостерігали за подією безперервно.
Таким чином, наявні розбіжності щодо точного механізму утворення окремих тілесних ушкоджень, кількості ударів та послідовності дій учасників конфлікту не породжують обґрунтованого сумніву щодо умисного застосування ОСОБА_5 фізичної сили до ОСОБА_4 та спричинення їй унаслідок цих дій легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
За таких обставин суд вважає доведеним поза розумним сумнівом, що ОСОБА_5 умисно заподіяв ОСОБА_4 легкі тілесні ушкодження, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, а тому кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Щодо призначення покарання
Вирішуючи питання про вид та міру покарання ОСОБА_5 , суд відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також виходить із того, що призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
ОСОБА_5 вчинив умисне кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком.
При призначенні покарання суд враховує дані про особу ОСОБА_5 , який раніше не судимий, має вищу освіту, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, офіційно працевлаштований, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, має суттєві вади зору, хоча групи інвалідності не має. Суд також враховує належну процесуальну поведінку обвинуваченого протягом судового розгляду та виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків.
Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.
Водночас, визначаючи конкретну міру покарання, суд ураховує обстановку, в якій було вчинено кримінальне правопорушення, та поведінку самої потерпілої ОСОБА_4 , яка безпосередньо перед застосуванням обвинуваченим фізичної сили перебувала з ним у гострому словесному конфлікті, висловлювала на його адресу звинувачення у шахрайстві та привласненні коштів, називала його «злодієм» та «шахраєм», що вона сама фактично підтвердила під час судового розгляду. Наведене не виправдовує подальшого застосування ОСОБА_5 фізичного насильства та не виключає його кримінальної відповідальності, однак характеризує конкретну обстановку вчинення кримінального правопорушення та свідчить, що застосуванню фізичної сили передував гострий словесний конфлікт, виникненню та загостренню якого значною мірою сприяла поведінка самої потерпілої. Цю обставину суд враховує при визначенні ступеня тяжкості конкретного кримінального правопорушення та індивідуалізації покарання.
Таким чином, враховуючи характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком, конкретні обставини його вчинення та наслідки, дані про особу ОСОБА_5 , який раніше не судимий, офіційно працевлаштований, має на утриманні неповнолітню дитину, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, має вади зору, належним чином виконував покладені на нього процесуальні обов`язки під час судового розгляду, відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також поведінку потерпілої ОСОБА_4 , яка передувала вчиненню кримінального правопорушення та сприяла виникненню і загостренню конфлікту, суд приходить до висновку, що необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді штрафу в розмірі 75 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
На переконання суду, саме такий вид та розмір покарання відповідає загальним засадам його призначення, передбаченим ст. 65 КК України, є співмірним характеру та ступеню суспільної небезпечності вчиненого, враховує конкретні обставини кримінального правопорушення та дані про особу обвинуваченого і буде достатнім для досягнення передбаченої ст. 50 КК України мети покарання без застосування до ОСОБА_5 більш суворих видів покарання, передбачених санкцією ч. 2 ст. 125 КК України.
Щодо заявленого цивільного позову 
Потерпілою ОСОБА_4 заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 91 477,67 грн на відшкодування матеріальної шкоди, з яких 55 478,20 грн становить вартість пошкоджених, за твердженням потерпілої, окулярів, а 35 999,47 грн - витрати, пов`язані з медичним обстеженням та лікуванням, а також 100 000 грн на відшкодування моральної шкоди. 
Обвинувачений ОСОБА_5 цивільний позов не визнав. У поданому відзиві сторона захисту просила відмовити у його задоволенні повністю, посилаючись, зокрема, на недоведеність факту пошкодження окулярів унаслідок дій обвинуваченого, відсутність підтвердження причинного зв`язку між більшістю заявлених витрат на лікування та отриманими потерпілою тілесними ушкодженнями, а також необґрунтованість заявленого розміру моральної шкоди. 
Суд вважає цивільний позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов до обвинуваченого або до особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за завдану ним шкоду. Згідно з ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до ст. 22, 1166, 1177 ЦК України особа, якій завдано майнової шкоди внаслідок кримінального правопорушення, має право на її відшкодування, при цьому відшкодуванню підлягають, зокрема, реальні збитки, тобто втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які вона зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Щодо заявленої до стягнення вартості окулярів у розмірі 55 478,20 грн судом встановлено, що досліджені в судовому засіданні фотознімки не дають можливості достовірно встановити наявність на окулярах будь-яких пошкоджень, їх характер та ступінь. Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_10 показали, що під час бійки окуляри потерпілої злетіли та впали на підлогу, після чого їх було піднято та передано потерпілій, при цьому на той момент окуляри були цілими.
Іншими дослідженими судом доказами підтвердити чи спростувати факт подальшого пошкодження окулярів саме внаслідок дій ОСОБА_5 не виявилося можливим. Сам по собі факт падіння окулярів на підлогу не доводить їх пошкодження. Крім того, позивачем не надано доказів, які б дозволяли встановити характер та обсяг можливих пошкоджень і, відповідно, визначити розмір реальних збитків саме у сумі повної вартості окулярів.
За таких обставин суд вважає недоведеними як факт заподіяння потерпілій майнової шкоди внаслідок пошкодження окулярів діями обвинуваченого, так і її заявлений розмір, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.
Щодо витрат, пов`язаних із медичним обстеженням та лікуванням, суд враховує положення ст. 1195 ЦК України, відповідно до якої фізична особа, яка завдала шкоди ушкодженням здоров`я, зобов`язана відшкодувати потерпілому, зокрема, додаткові витрати, викликані необхідністю лікування, придбання ліків та іншими потребами, зумовленими ушкодженням здоров`я.
Судом встановлено, що безпосередньо після події ОСОБА_4 звернулася за медичною допомогою до КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги», де за результатами огляду їй було рекомендовано проведення комп`ютерної томографії головного мозку та лицевого скелета (т. 1, а.с. 176). Факт оплати відповідної медичної послуги підтверджується платіжним документом від 16.06.2025 на загальну суму 1 979,60 грн (т. 1, а.с. 74). 
З огляду на те, що необхідність зазначеного обстеження була визначена лікарем безпосередньо після звернення потерпілої за медичною допомогою у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями, суд вважає доведеними необхідність понесення цих витрат та їх причинний зв`язок із вчиненим кримінальним правопорушенням, а тому витрати у розмірі 1 979,60 грн підлягають відшкодуванню обвинуваченим.
Водночас щодо решти заявлених витрат на лікування потерпілою не надано медичних призначень, рецептів чи інших документів, які б підтверджували необхідність придбання відповідних лікарських засобів, товарів або отримання послуг саме у зв`язку з лікуванням тілесних ушкоджень, заподіяних кримінальним правопорушенням. Самі по собі надані чеки та квитанції підтверджують факт здійснення відповідних платежів, однак за відсутності доказів медичної необхідності таких витрат не підтверджують їх причинного зв`язку з отриманими потерпілою тілесними ушкодженнями. Тому в задоволенні позову в цій частині понад суму 1 979,60 грн слід відмовити.
Вирішуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд виходить із положень ст. 23, 1167 ЦК України, відповідно до яких особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а розмір її грошового відшкодування визначається з урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, інших істотних обставин, а також вимог розумності і справедливості.
Внаслідок протиправних дій ОСОБА_5 потерпілій ОСОБА_4 заподіяно тілесні ушкодження, у зв`язку з чим вона зазнала фізичного болю та моральних переживань, була вимушена звертатися за медичною допомогою та проходити медичне обстеження, а тому факт заподіяння їй моральної шкоди та причинний зв`язок такої шкоди з діями обвинуваченого суд вважає доведеними.
Водночас заявлений потерпілою розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 100 000 грн суд вважає завищеним та таким, що не відповідає характеру і ступеню тяжкості заподіяних їй тілесних ушкоджень та встановленим наслідкам кримінального правопорушення.
Суд ураховує доводи ОСОБА_4 щодо тривалості її лікування та пов`язаних із цим фізичних і душевних страждань. Разом із тим відповідно до висновку судово-медичного експерта тривалість лікування потерпілої була зумовлена не лише безпосередньо отриманими нею тілесними ушкодженнями, а й наявними у неї хронічними захворюваннями, які вплинули на перебіг відновлення після травмування. За таких обставин сама по собі значна тривалість лікування не може бути безпосередньо ототожнена зі ступенем тяжкості заподіяних ОСОБА_5 тілесних ушкоджень та, відповідно, свідчити про таку інтенсивність спричинених саме кримінальним правопорушенням фізичних і душевних страждань, яка обґрунтовувала б заявлений потерпілою розмір моральної шкоди.
Враховуючи характер кримінального правопорушення, характер та ступінь тяжкості заподіяних ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, які віднесені експертом до легких тілесних ушкоджень, обсяг спричинених потерпілій фізичних та душевних страждань, необхідність звернення за медичною допомогою та проходження лікування, а також наведені вище обставини, що вплинули на тривалість такого лікування, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає належним і достатнім розміром відшкодування завданої ОСОБА_4 моральної шкоди 5 000 грн.
Таким чином, цивільний позов ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з ОСОБА_5 на її користь 1 979,60 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 5 000 грн на відшкодування моральної шкоди, а всього 6 979,60 грн. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.
Процесуальні у справі витрати відсутні. 
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід відсутній, підстав для його застосування на даній стадії не вбачається. 
На підставі викладеного, керуючись ст. 373, 374 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 75 (сімдесяти п`яти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1275 (одна тисяча двісті сімдесят п`ять) грн.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 1 979 (одну тисячу дев`ятсот сімдесят дев`ять) гривень 60 копійок на відшкодування витрат, пов`язаних з лікуванням внаслідок кримінального правопорушення, та 5 000 (п`ять тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди, а разом: 6 979 (шість тисяч дев`ятсот сімдесят дев`ять) гривень 60 копійок.
Після набрання вироком законної сили речові докази: 
- DVD-R диски з фото- та відеофайлами - залишити в матеріалах кримінального провадження;
На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Копію вироку негайно вручити обвинуваченому, прокурору.

Суддя           ОСОБА_13