ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 липня 2026 року 
м. Київ
справа № 2-1564/11
провадження № 61-11118св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача - Литвиненко І. В.,
суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А., Петрова Є. В., Пророка В. В., 
учасники справи:
заявник - Акціонерне товариство «ПроКредит Банк»,
суб`єкт оскарження - старший державний виконавець Кам`янко-Бузького відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Галина Ярославівна Сирко, 
заінтересована особа - ОСОБА_1 ,
розглянув в порядку письмового провадження касаційну скаргу Кам`янка-Бузького відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на ухвалу Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 08 квітня 2025 року під головуванням судді - Котормус Т. І. та постанову Львівського апеляційного суду 
від 20 серпня 2025 року у складі колегії суддів: Цяцяка Р. П., Ванівського О. М., Шеремети Н. О. у справі за скаргою Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» на рішення державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, заінтересована особа - ОСОБА_1 , 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог 
1. У лютому 2025 року Акціонерне товариство «ПроКредит Банк» звернулося до суду зі скаргою, у якій просило: 
- визнати неправомірними дії державного виконавця Кам`янка-Бузького відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) щодо повернення стягувачу виконавчого листа, виданого Кам`янка-Бузьким районним судом Львівської області у справі № 2-1564/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ПроКредит Банк» заборгованості без прийняття до виконання; 
- визнати неправомірним та скасувати повідомлення державного виконавця 
від 24 січня 2025 року про повернення стягувачу вищевказаного виконавчого листа без прийняття до виконання; 
- зобов`язати прийняти виконавчий лист та винести постанову про відкриття виконавчого провадження.
2. Вимоги скарги обґрунтовувало тим, що Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області заочним рішенням від 28 серпня 2012 року стягнув солідарно з 
ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «ПроКредит Банк» 372 662,33 грн заборгованості за кредитним договором та 1 820 грн судового збору і на виконання даного рішення судом було видано виконавчий лист № 2-1564/11, а 
21 січня 2014 року постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження з виконання цього виконавчого листа.
3. 25 листопада 2019 року заочним рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області у справі № 2-1564/11 було задоволено позовні вимоги 
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 до АТ «ПроКредит Банк». Відстрочено виконання заочного рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області 
від 28 серпня 2012 року стосовно ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , а також визнано припиненими договір поруки № 0823-ДП від 31 січня 2008 року, укладений між ЗАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_1 в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за рамковою угодою та кредитним договором, а також договір поруки № 0823-ДП-1 від 04 лютого 2008 року, укладений між ЗАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_3 в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за рамковою угодою та кредитним договором. 
4. Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області ухвалою від 04 березня 
2021 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на протиправну бездіяльність державного виконавця та зобов`язання до вчинення дій відмовив. Заяву 
ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню задовольнив. Визнав таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист № 2-1564/11 виданий Кам`янко-Бузьким районним судом Львівської області 12 листопада 
2012 року в частині стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «ПроКредит Банк» заборгованості за кредитним договором № 3.20267/0823 
від 31 січня 2008 року в розмірі 372 662,33 грн.
5. На підставі цього, рішенням суду виконавче провадження N? НОМЕР_1 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ПроКредит Банк» 372 662,33 грн боргу було завершено і оригінал виконавчого листа від 12 листопада 2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ПроКредитБанк» згаданого боргу 22 березня 2021 року було надіслано до Кам?янка-Бузького районного суду Львівської області. 
6. В подальшому заочне рішення Кам?янка-Бузького районного суду Львівської області від 25 листопада 2019 року було скасовано, рішенням суду від 28 вересня 2023 року позов ОСОБА_1 та ОСОБА_4 до АТ «ПроКредит Банк» було задоволено частково, а саме: відстрочено виконання заочного рішення Кам?янка-Бузького районного суду Львівської області від 28 серпня 2012 року стосовно ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , а в решті позовних вимог відмовлено.
7. 22 листопада 2024 року Кам?янка-Бузький районний суд Львівської області направив стягувачу виконавчий лист про стягнення боргу з ОСОБА_1 , який було пред`явлено до виконання, однак 29 січня 2025 року стягувачу надійшло повідомлення від 24 січня 2025 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання: з посиланням на те, що до виконання може бути пред`явлено лише новий виконавчий документ. 
8. Заявник вважає, що рішення державного виконавця щодо повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання є незаконним, а повідомлення від 24 січня 2025 року таким, що винесено з порушенням норм чинного законодавства, а тому таким, що та підлягає скасуванню.
9. Вважає, що пункт 9 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», який зазначено, як правову підставу для повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин і посилання на цю норму є безпідставним та не обґрунтованим.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
10. Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області ухвалою від 08 квітня 
2025 року, яка залишена без змін постановою Львівського апеляційного суду 
від 20 серпня 2025 року, задовольнив скаргу.
11. Визнав неправомірними дії державного виконавця Кам`янка-Бузького відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Сирко Г. Я. щодо повернення стягувачу АТ «ПроКредит Банк» виконавчого листа, виданого 
Кам`янка-Бузьким районним судом Львівської області у справі № 2-1564/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ПроКредит Банк» заборгованості без прийняття до виконання.
12. Визнав неправомірним та скасував повідомлення державного виконавця Кам`янка-Бузького відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 
(м. Львів) Сирко Г. Я. від 24 січня 2025 року про повернення стягувачу виконавчого листа виданого Кам`янка-Бузьким районним судом Львівської області у справі 
№ 2-1564/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ПроКредит Банк» заборгованості без прийняття до виконання.
13. Зобов?язав державного виконавця Кам`янка-Бузького відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Сирко Г. Я. прийняти виконавчий лист, виданий Кам?янка-Бузьким районним судом Львівської області у справі № 2-1564/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ПроКредит Банк» заборгованості та винести постанову про відкриття виконавчого провадження.
14. Ухвала суду першої інстанції, з висновками якої погодився суд апеляційної інстанції, обґрунтована тим, що державний виконавець безпідставно повернув стягувачу виконавчий документ без прийняття до виконання на підставі пункту 9 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме через те, що виконавчий документ нібито не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби чи приватним виконавцем. Цей виконавчий лист № 2-1564/11 
від 12 листопада 2012 року є чинним, строк його пред`явлення до виконання не минув, а тому виконавець зобов`язаний був вживати передбачених законом заходів щодо примусового виконання зазначеного судового рішення. Посилання представника відділу ДВС на положення статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» суд вважає безпідставними, оскільки ця норма регулює випадки відновлення виконавчого провадження після того, як постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована. Однак таких обставин у цій справі суд не встановив.
15. Також безпідставними є доводи державного виконавця щодо необхідності пред`явлення нового виконавчого листа з новою датою видачі та датою набрання чинності у зв`язку з тим, що суд апеляційної інстанції 13 жовтня 2021 року ухвалив нове судове рішення. Постанова апеляційного суду від 13 жовтня 2021 року стосувалася скасування ухвали суду про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Зазначеною постановою відмовлено в задоволенні заяви боржника, а тому вона не змінила суті судового рішення, яке підлягає виконанню.
16. Таким чином, дії державного виконавця щодо повернення виконавчого документа стягувачу є неправомірними, а прийняте ним рішення - безпідставним, необґрунтованим та ухваленим без урахування всіх обставин справи.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
17. У серпні 2025 року Кам`янка-Бузький ВДВС у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) через підсистему «Електронний суд» надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 08 квітня 
2025 року та постанову Львівського апеляційного суду від 20 серпня 2025 року, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення й ухвалити нове рішення - про відмову в задоволенні скарги. 
18. Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
19. 13 січня 2025 року на адресу Кам`янка-Бузького ВДВС у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 
(м. Львів) надійшла заява стягувача від 16 грудня 2024 року про відкриття виконавчого провадження, до якої було додано оригінал виконавчого листа 
№ 2-1564/11, виданого 12 листопада 2012 року. Під час розгляду цієї заяви встановлено, що раніше на виконанні вже перебувало виконавче провадження 
№ НОМЕР_1 з виконання зазначеного виконавчого листа Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПроКредит Банк» боргу в розмірі 374 482,33 грн. Це провадження було закінчено 
22 березня 2021 року на підставі пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 04 березня 2021 року виконавчий лист № 2-1564/11 в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 та 
ОСОБА_3 на користь ПАТ «ПроКредит Банк» було визнано таким, що не підлягає виконанню.
20. Оригінал виконавчого листа разом із копією постанови про закінчення виконавчого провадження від 22 березня 2021 року було направлено до суду першої інстанції відповідно до частини третьої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».
21. Також заявник зазначає, що постановою Львівського апеляційного суду 
від 13 жовтня 2021 року у цій справі задоволено апеляційну скаргу АТ 
«ПроКредит Банк» та скасовано ухвалу місцевого суду від 04 березня 2021 року в частині задоволення заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а в іншій частині ухвалу залишено без змін. На думку заявника, як наслідок, мав бути виданий новий виконавчий лист з урахуванням постанови Львівського апеляційного суду, який повинен був містити нову дату видачі та нову дату набрання чинності. Альтернативно стягувач мав звернутися до суду з позовом (заявою) про визнання незаконною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 22 березня 2021 року, оскільки станом на день скасування ухвали місцевого суду вона була чинною.
22. З огляду на викладене заявник вважає, що державний виконавець прийняв законне та обґрунтоване рішення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання на підставі пункту 9 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження». Орган ДВС зазначає, що виконавчий документ, який раніше було визнано судом таким, що не підлягає виконанню, та повернуто після закінчення виконавчого провадження з відповідною відміткою до суду першої інстанції, вважається таким, що втратив чинність. На думку заявника, такий документ не підлягає повторному пред`явленню до виконання, крім випадків, прямо передбачених Законом України «Про виконавче провадження».
23. Відповідно до абзацу другого частини першої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Такі випадки визначені статтею 41 Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, згідно з частиною першою цієї статті, у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, або якщо прийнято судове рішення про скасування заходів забезпечення позову, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.
24. У своїй ухвалі від 08 квітня 2025 року суд першої інстанції вказав, що посилання представника органу ДВС на положення статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» є безпідставними, оскільки ця норма регулює випадки відновлення виконавчого провадження після того, як постанова виконавця про закінчення провадження чи повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною або скасована. При цьому суд зазначив, що таких обставин у цій справі не встановлено. Обґрунтовуючи касаційну скаргу, державний виконавець зазначає, що посиланням на статтю 41 вказаного Закону він намагався вказати суду на єдині законні підстави, за яких оригінал виконавчого документа з відміткою про виконання, повернутий до суду, може бути повторно пред`явлений до виконання, а саме - виключно в разі відновлення виконавчого провадження. Заявник погоджується з висновком суду про те, що «таких обставин у даній справі судом не встановлено», оскільки постанова про закінчення виконавчого провадження від 22 березня 
2021 року в судовому порядку незаконною не визнавалася та не скасовувалася. Як наслідок, на думку заявника, цей виконавчий документ не міг бути повернутий з архіву суду та виданий стягувачу для повторного пред`явлення поза процедурою відновлення провадження.
25. Під час судового засідання 11 серпня 2025 року представниця державної виконавчої служби, відповідаючи на запитання головуючого судді, наголошувала, що стягувач не дотримався встановленої процедури та не оскаржив постанову про закінчення виконавчого провадження. На думку органу ДВС, ця обставина унеможливлює як відновлення виконавчого провадження для подальшого вчинення виконавчих дій, так і пред`явлення нового виконавчого документа.
Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи не подано
Рух справи в суді касаційної інстанції
26. Верховний Суд ухвалою від 17 вересня 2025 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував справу із Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області.
27. 06 жовтня 2025 року цивільна справа № 2-1564/11 надійшла до Верховного Суду.
28. Верховний Суд ухвалою від 01 липня 2026 року призначив справу до розгляду колегією у складі п`яти суддів. 
Фактичні обставини справи
29. Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області заочним рішенням 
від 28 серпня 2012 року стягнув солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «ПроКредит Банк» суму боргу у розмірі 372 662,33 грн та судовий збір у сумі 1 820 грн.
30. На виконання даного заочного рішення суду 12 листопада 2012 року 
Кам`янка-Бузьким районним судом Львівської області було видано виконавчий лист № 2-1564/11.
31. Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області ухвалою від 12 грудня 
2014 року відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 28 серпня 2012 року у цій справі.
32. 21 січня 2014 року постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-1564/11 від 12 листопада 
2012 року.
33. Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області заочним рішенням 
від 25 листопада 2019 року у справі № 2-1564/11 позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_4 задовольнив. Відстрочив виконання заочного рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 28 серпня 2012 року у справі 
№ 2-1564/11 стосовно ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , а також визнав договір поруки № 0823-ДП від 31 січня 2008 року, укладений між ЗАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_1 в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за рамковою угодою та кредитним договором та договір поруки № 0823-ДП-1 
від 04 лютого 2008 року, укладений між ЗАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_3 в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за рамковою угодою та кредитним договором - припиненими.
34. 27 січня 2020 року постановою начальника відділу Кам`янка-Бузького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Гринюк Н. В. зупинено вчинення виконавчих дій по 
ВП № НОМЕР_1.
35. 18 грудня 2020 року постановою начальника відділу Кам`янка-Бузького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Гринюк Н. В. було поновлено вчинення виконавчих дій у ВП № НОМЕР_1.
36. Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області ухвалою від 04 березня 
2021 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на протиправну бездіяльність державного виконавця та зобов`язання до вчинення дій відмовив. Заяву 
ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню задовольнив. Визнав таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист № 2-1564/11 виданий Кам`янка-Бузьким районним судом Львівської області 12 листопада 
2012 року в частині стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «ПроКредит Банк» заборгованості за кредитним договором № 3.20267/0823 
від 31 січня 2008 року в розмірі 372 662,33 грн.
37. У зв?язку з вказаним рішенням суду виконавче провадження N? НОМЕР_1 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ПроКредит Банк» суму боргу в розмірі 372 662,33 грн було завершено та оригінал виконавчого листа Кам?янка-Бузького районного суду Львівської області у справі N? 2-1564/11 від 12 листопада 2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ПроКредит Банк» суму боргу в розмірі 372 662,33 грн було направлено 22 березня 2021 року до Кам?янка-Бузького районного суду Львівської області.
38. У подальшому постановою Львівського апеляційного суду від 13 жовтня 
2021 року ухвалу Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 04 березня 2021 року в частині задоволення заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення - про відмову в задоволенні заяви. В іншій частині оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.
39. Заочне рішення Кам?янка-Бузького районного суду Львівської області 
від 25 листопада 2019 року у справі N? 2-1564/11 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до АТ «ПроКредит Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів - ОСОБА_6 про відстрочення виконання судового рішення, про визнання договорів поруки припиненими - скасовано ухвалою місцевого суду від 03 грудня 2021 року.
40. 28 вересня 2023 року Кам?янка-Бузький районний суд Львівської області ухвалив рішення, яким позов ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до АТ «ПроКредит Банк» задовольнив частково та відстрочив виконання рішення Кам?янка-Бузького районного суду Львівської області від 28 серпня 2012 року у справі N? 2-1564/11 стосовно ОСОБА_1 , ОСОБА_5 . В решті позовних вимог відмовив.
41. 22 листопада 2024 року Кам?янка-Бузький районний суд Львівської області направив стягувачу виконавчий лист про стягнення боргу з ОСОБА_1 . Вказаний виконавчий лист був пред`явлений стягувачем до виконання.
42. Однак, 29 січня 2025 року стягувачу надійшло повідомлення від 24 січня 
2025 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, запропонувавши стягувачу пред`явити новий виконавчий документ.
Позиція Верховного Суду 
43. Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
- якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
- якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
- якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
- якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
44. Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
45. Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
46. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
47. Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
48. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
49. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
50. Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України та частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.
51. Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).
52. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка є обов`язковою для застосування судами відповідно до частини четвертої 
статті 10 ЦПК України і Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Хорнсбі проти Греції» («Hornsby v. Greece») від 19 березня 1997 року (пункт 40).
53. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).
54. Відповідно до статті 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
55. Згідно з частиною першою статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. 
56. У частині другій вказаної статті зазначено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
57. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частина третя статті 451 ЦПК України).
58. У частині першій статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) 
(далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
59. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (частина перша статті 5 Закону України «Про виконавче провадження»).
60. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
61. Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (частина перша статті 26 Закону України «Про виконавче провадження»).
62. Відповідно до частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент складення державним виконавцем повідомлення) виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:
1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);
2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;
3) боржника визнано банкрутом;
4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;
5) юридичну особу - боржника припинено;
6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;
7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;
8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;
9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;
10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю;
11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку;
12) відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню, незалежно від дати укладення такої угоди.
63. За змістом абзацу 2 частини першої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
64. Статтею 41 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.
65. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.
66. Отже, наявність чинної постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження унеможливлює як відкриття нового, так і відновлення виконавчого провадження.
67. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 914/4192/15, від 02 липня 2020 року у справі № 727/11251/19, від 04 червня 2025 року у справі № 642/8191/19.
68. Як встановлено судами та вбачається з матеріалів справи, старший державний виконавець Кам`янка-Бузького відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Сирко Г. Я. надіслала стягувачу повідомлення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання. 
69. Це рішення виконавець обґрунтувала тим, що 22 березня 2021 року на підставі пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з набранням чинності ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області 
від 04 березня 2021 року про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Посилаючись на абзац другий частини першої статті 40 цього Закону, згідно з яким закінчене виконавче провадження не може бути розпочате знову (крім передбачених законом випадків), та вважаючи, що до виконання може бути пред`явлено лише новий виконавчий документ, старший державний виконавець повернула виконавчий лист без прийняття до виконання на підставі пункту 9 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження». 
70. Виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню (пункт 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»).
71. Суди у цій справі встановили, що постановою начальника Кам`янка-Бузького відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Гринюк Н. В. від 22 березня 2021 року закінчено виконавче провадження № НОМЕР_1. 
АТ «ПроКредит Банк» оскаржило вказане рішення, подавши скаргу на дії державного виконавця, однак ухвалою суду першої інстанції від 31 січня 2022 року її було залишено без розгляду у зв`язку з пропуском строку на її подання.
72. Таким чином, оскільки зазначена постанова про закінчення виконавчого провадження у судовому порядку скасована не була, вона є чинною, що позбавляє виконавця правових підстав для прийняття заяви про відкриття нового провадження.
73. Розглядаючи скаргу на дії державного виконавця, суди першої та апеляційної інстанцій належним чином встановили фактичні обставини справи та застосували до спірних правовідносин відповідні норми матеріального й процесуального права. 
74. Підставою повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання державний виконавець визначив ту обставину, що ухвалою 
Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 04 березня 2021 року було визнано виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Однак державним виконавцем не враховано, що постановою Львівського апеляційного суду 
від 13 жовтня 2021 року ухвалу Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 04 березня 2021 року в частині задоволення заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення - про відмову в задоволенні заяви.
75. З огляду на викладене колегія суддів доходить висновку, що факт невизнання в судовому порядку незаконною постанови про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 не виправдовує подальші протиправні дії державного виконавця. Оскільки заочне рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області 
від 28 серпня 2012 року у справі № 2-1564/11 є чинним, а виданий на його виконання виконавчий лист підлягає примусовому виконанню, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про незаконність повідомлення державного виконавця від 24 січня 2025 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання на підставі пункту 9 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».
76. Такі ж правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі 
№ 638/9278/16-ц (провадження № 33331сво18) та постанові Верховного Суду 
від 08 квітня 2020 року у справі № 175/3554/14-ц (провадження № 61-11271св18).
77. Доводи касаційної скарги зводяться до неправильного тлумачення державним виконавцем пункту 9 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки зазначені положення Закону не передбачають повернення виконавчого документа без виконання у зв`язку з повторним пред`явленням до виконання виконавчого документа, виконавче провадження за яким закінчено на підставі пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».
78. Отже, суди дійшли обґрунтованого висновку, що державний виконавець за відсутності правових підстав повернув виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання.
79. У постанові від 10 січня 2025 року у справі № 132/626/16-ц (провадження 
№ 61-11351св24) Верховний Суд зауважив, що: 
- однією з фундаментальних засад судочинства та конституційних цінностей закріплених у Конституції України, визначено обов`язковість судових рішень (пункт 9 статті 129 Конституції України); 
- право на судовий захист є гарантією реалізації прав і свобод; 
- стаття 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; 
- держава, створюючи належні національні організаційно-правові механізми реалізації права на виконання судового рішення, повинна не лише впроваджувати ефективні системи виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалене обов`язкове судове рішення, у разі, якщо це рішення не виконується; 
- очевидно, що виконання судового рішення є складовою права кожного на судовий захист і охоплює собою, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави, територіальних громад. Обов`язкове виконання судового рішення є остаточною умовою здійснення конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та поновлення захищених судом прав і свобод, інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави, територіальних громад. Визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати як принципу верховенства права, так і справедливості, та гарантувати конституційне право на судовий захист; 
- тлумачення «права на суд» обумовлює сприйняття виконавчого документа в контексті конституційних гарантій реального та ефективного забезпечення обов`язковості судового рішення як конституційної цінності та частини судового рішення, а тому порушення обов`язковості судового рішення є неприпустимим та підриває авторитет держави Україна як правової; 
- повернення виконавчого листа за умови, якщо існує нескасована постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження, є порушенням права на судовий захист, яке згідно з частиною другою статті 64 Конституції України не може бути обмежене навіть в умовах надзвичайного чи воєнного стану. Це пов`язано з тим, що право на судовий захист є фундаментом сучасного конституційного ладу.
Щодо розподілу судових витрат
80. Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
81. Оскільки в цій справі оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
П О С Т А Н О В И В :
1. Касаційну скаргу Кам`янка-Бузького відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) залишити без задоволення. 
2. Ухвалу Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 08 квітня 
2025 року та постанову Львівського апеляційного суду від 20 серпня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. В. Литвиненко

Судді: А. І. Грушицький

А. А. Калараш

Є. В. Петров

В. В. Пророк