РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 577/2569/26
провадження у справі №2/0285/2395/26
27 липня 2026 року       м. Звягель
Звягельський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Сташківа Т.Б., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовної заяви
11.05.2026 ТОВ «Факторинг Партнерс» звернулося до суду із зазначеним позовом, у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 46 236 грн 54 коп., а також судовий збір в розмірі 2 662 грн 40 коп. і витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 16 000 грн.
В обґрунтування позову зазначає, що 04.12.2021 між ТОВ «ФК «КредіПлюс» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти у вигляді кредитної лінії з встановленим кредитним лімітом в розмірі 69 306 грн. Проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 250% річних, що становить 0,68% в день. Строк кредитування 1 477 днів, тобто до 19.12.2025. Кредитодавець належним чином виконав умови кредитного договору, надавши відповідачу кредитні кошти на умовах та в порядку, передбаченому кредитним договором. На підставі договору факторингу позивач набув право грошової вимоги за вказаним кредитним договором. Оскільки відповідач належним чином не виконував грошові зобов`язання за кредитним договором, виникла заборгованість в сумі 46 236 грн 54 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 13 750 грн; проценти за користування кредитом в розмірі 30 485 грн 54 коп.; комісії в розмірі 2 001 грн, яку позивач просить стягнути на його користь.
02.07.2026 позивач звернувся до суду із заявою про зменшення розміру позовних вимог, мотивуючи її тим, що після отримання відзиву відповідача та наданих ним доказів проходження військової служби за призовом під час мобілізації і перебування в полоні здійснив перерахунок заборгованості з урахуванням пільг, передбачених частиною п`ятнадцятою статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». У зв`язку з цим позивач просив прийняти заяву про зменшення позовних вимог та вважати правильним новий розрахунок заборгованості, згідно з яким до стягнення підлягає 29 960 грн 63 коп., що складається із заборгованості за тілом кредиту, процентів, нарахованих до набуття відповідачем права на пільгу, та комісії (а.с.86-94).
Процесуальні рішення у справі
Ухвалою судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 14.05.2026 зазначену справу передано за підсудністю до Звягельського міськрайонного суду Житомирської області (а.с. 50).
Ухвалою судді Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 09.06.2026 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (без виклику) сторін (а.с. 57).
Ухвалою судді Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 22.06.2026 відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи у порядку загального позовного провадження (а.с. 82).
Доводи сторін у справі
Представник позивача просив проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без його участі.
Відповідач подав відзиви на позов, у якому просить відмовити в задоволенні позову в частині позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом. Зазначає, що він визнає факт укладення між сторонами у справі кредитного договору від 04.12.2021, однак просить суд врахувати, що погашення кредитної заборгованості не відбулося з обставин непереборної сили, а саме перебування відповідача, який є військовослужбовцем ЗСУ, у полоні. Ураховуючи, що він має статус військовослужбовця ЗСУ з 2022 року, тому вважає, що наявні підстави для відмови у стягненні процентів за користування кредитом. Крім того, просив відмовити у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на недоведеність їх фактичного понесення, відсутність відомостей про конкретного адвоката, який надавав правничу допомогу, а також на неспівмірність заявленого розміру таких витрат зі складністю справи (а.с. 72, 95-102).
У відповіді на відзив, яка надійшла 13.07.2026, позивач зазначив, що заперечення відповідача є необґрунтованими та не спростовують заявлених позовних вимог. Крім того, позивач вказав, що ним належними та допустимими доказами підтверджено понесені витрати на професійну правничу допомогу, їх обсяг, характер та вартість, а тому, з огляду на положення статті 141 ЦПК України та практику Верховного Суду, у разі задоволення позову такі витрати підлягають стягненню з відповідача. У зв`язку з цим позивач просив долучити відповідь на відзив до матеріалів справи та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с. 103-109).
Дослідивши матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Судом встановлено, що 04.12.2021 між ТОВ «ФК «КредіПлюс» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти у вигляді кредитної лінії з встановленим кредитним лімітом в розмірі 69 306 грн. Проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 250% річних, що становить 0,68% в день. Строк кредитування 1 477 днів, тобто до 19.12.2025.
04.12.2021 ТОВ «ФК «КредіПлюс» перерахувало на рахунок ОСОБА_1 кредитні кошти в розмірі 5 149 грн 36 коп. (а.с. 6, 41).
Інших належних та допустимих доказів перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача, матеріали справи не містять.
28.01.2025 між ТОВ «ФК «КредіПлюс» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено кредитний договір, відповідно до умов якого ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло право грошової вимоги за вказаним кредитним договором (а.с. 14, 19, 72)
Оскільки відповідач належним чином не виконував грошові зобов`язання за кредитним договором, виникла заборгованість в сумі 29 960 грн 63 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 13 750 грн; проценти за користування кредитом в розмірі 16 009 грн 63 коп.; комісії в розмірі 210 грн (а.с.86).
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права
І. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту
Згідно із ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Разом із тим, відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із ст.ст. 77-80 ЦПК України докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно із п. 1.2.1. договору про споживчий кредит (публічна частина) сторони погодили, що кредит надається траншами (частинами) в безготівковій формі і може наданий позичальнику шляхом перерахування коштів на рахунки третіх осіб, якщо позичальник має грошові зобов`язання перед такими особами та/або шляхом погашення заборгованості перед кредитодавцем. У такому випадку, укладенням кредитного договору позичальник надає кредитодавцю всі необхідні повноваження перерахування (а.с. 38).
Відповідно до п. 2.2.2. договору про споживчий кредит (індивідуальна частина) № 91255 перший транш в сумі 13 750 грн надається не пізніше наступного дня після укладення договору в наступному порядку: 1) у розмірі 5 850 грн 64 коп. для погашення заборгованості позичальника за кредитним договором № 81500 від 15.08.2021; 2) у розмірі 5 149 грн 36 коп. на рахунок/картку позичальника за № НОМЕР_1 ; 3) у розмірі 2 750 грн шляхом погашення заборгованості позичальника за комісію, нараховану згідно п. 2.5 індивідуальної частини договору (а.с. 24).
Відповідно до п. 2.2.3. договору про споживчий кредит (індивідуальна частина) № 91255 другий транш в сумі, що не може перевищувати 55 556 грн надається не пізніше настпуного дня після погодження кредитодавцем заяви/звернення позичальника про отримання другого траншу (а.с. 24).
Звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач повинен був надати суду докази, з яких можливо встановити виконання кредитодавцем своїх обов`язків за кредитним договором та невиконання позичальником своїх грошових зобов`язань за кредитним договором.
Згідно з пунктом 3 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» продавець (виконавець, постачальник) оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів із зазначенням дати здійснення розрахунку.
Положеннями ч. 2 ст. 41, ст. 49 Закону України «Про платіжні послуги» передбачено, що ініціювання платіжної операції здійснюється шляхом: 1) надання ініціатором платіжної інструкції надавачу платіжних послуг, в якому відкрито його рахунок; 2) надання надавачем платіжних послуг з ініціювання платіжної операції платіжної інструкції платника надавачу платіжних послуг з обслуговування рахунку платника на підставі наданої платником цьому надавачу платіжних послуг з ініціювання платіжної операції згоди на ініціювання такої платіжної операції; 3)надання платником платіжної інструкції та готівкових коштів для виконання платіжної операції, у тому числі за допомогою платіжного пристрою; 4) використання користувачем платіжного інструменту для виконання платіжної операції; 5) надання платником, що є власником електронних грошей, платіжної інструкції, у тому числі шляхом використання платіжного інструменту, емітенту електронних грошей щодо виконання платіжної операції з використанням електронних грошей; 6) надання користувачем платіжної інструкції відповідному учаснику платіжної системи, у тому числі шляхом використання певного платіжного інструменту, в порядку, визначеному правилами цієї платіжної системи. Платіжна операція вважається завершеною в момент зарахування суми платіжної операції на рахунок отримувача або видачі суми платіжної операції отримувачу в готівковій формі. Платіжна операція з використанням електронних грошей вважається завершеною в момент зарахування суми платіжної операції на електронний гаманець отримувача.
Суд визнає належним і допустимим доказом довідку ТОВ «ФК «Елаєнс», яке надає послуги з переказу грошових коштів, про перерахування кредитодавцем на банківський/картковий рахунок відповідача кредитних коштів в розмірі 5 149 грн 36 коп. Так, зазначена довідка містить інформацію про: номер в платіжній системі; номер операції; дату проведення платежу; призначення платежу; суму платежу; валюту платежу; номер банківської картки отримувача; банк отримувача (а.с. 41).
Однак, інших належних та допустимих доказів перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача, матеріали справи не містять.
Суд визнає неналежним і недопустимим доказом довідку кредитодавця ТОВ «ФК «КредіПлюс» від 16.03.2026 про сплату кредитних коштів в розмірі 5 850 грн 64 коп. на погашення заборгованості за договором про споживчий кредит № 81500 від 15.08.2021, оскільки вказана довідка не містить інформації про: номер в платіжній системі; номер операції; дату проведення платежу; номер банківського рахунку; банк отримувача (а.с. 7).
За таких обставин, суд приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5 149 грн 36 коп.
У решті позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки не підтверджуються належними і допустимими доказами.
ІІ. Щодо позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом 
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
При цьому, відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України позивач має право стягнути заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитними коштами у межах погодженого позикодавцем та боржником строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позивача відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором відсотки (Постанова ВП ВС від 28.03.2018 № 444/9519/12, Постанова ВС від 01.09.2022 № 225/3427/15-ц).
Відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.
Встановлено, що між сторонами у справі укладено кредитний договір, умовами якого не передбачено, що кредит надається з метою придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду, та/або автомобіля, чи придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії.
Також встановлено, що відповідач ОСОБА_1 з 12.09.2022 є військовослужбовцем Збройних Сил України за призовом під час мобілізації, в/ч НОМЕР_2 . Відповідач приймав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. У період з 31.07.2023 до 23.05.2025 ОСОБА_1 перебував у полоні (а.с. 74-80).
Таким чином, оскільки відповідач є військовослужбовцем, який проходить військову службу під час дії особливого періоду, тому згідно із п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців» проценти за вказаним кредитом нарахуванню не підлягають.
ІІІ. Щодо позовних вимог про стягнення комісії
Відповідно до п. 2.5. кредитного договору позичальник сплачує комісію за надання першого траншу кредиту в розмірі 2750 грн.
При цьому, Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію (пов`язану з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо) (п. 31.18. Постанови Верховного Суду від 13.07.2022 № 496/3134/19).
Оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження виконання у повному обсязі своїх зобов`язань щодо перерахування першого траншу кредиту саме в сумі 13 750 грн згідно із п. 2.2.2. кредитного договору, тому правові підстави для стягнення комісії за послугу, яка не надана позичальнику у повному обсязі, - відсутні.
Отже в задоволенні зазначеної позовної вимоги необхідно відмовити за необґрунтованістю.
Висновки за результатами розгляду позовної заяви
За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.
Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги частково підтверджуються належними та допустимими доказами, є частково обґрунтованими, а тому підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 
16 000 грн, суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Указаний критерій застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Суд приходить до висновку, що наданими до суду доказами фактичний обсяг витрат на правову допомогу у зазначеній справі представником позивача частково обґрунтовано, і з огляду на незначну складність самої справи, суд вважає, що понесені позивачем витрати є не співмірними із складністю справи, ціною позову та обсягом наданих адвокатом послуг. У зв`язку з вищезазначеним, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, приходить до висновку про зменшення розміру таких витрат до 2 500 грн, що буде за даних обставин справи справедливим і співмірним відшкодуванням таких витрат саме в зазначеному розмірі.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ч. 6 ст. 259, 265, 268, 273 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (вул. Ґедройця Єжи, 6, офіс 521, м. Київ, 03150, ЄДРПОУ 42640371) заборгованість за тілом кредитним договором в розмірі 5 149 грн 36 коп., а також судовий збір в розмірі 296 грн 51 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 500 грн.
У решті позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту; процентів за користування кредитом та комісії - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Житомирського апеляційного суду.
Повне судове рішення складено 27.07.2026.

Суддя Т.Б. Сташків