МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 липня 2026 р.  	№ 640/1271/20 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Дерев`янко Л.Л. за участю секретаря судового засідання Токарської Г.В., розглянув у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу 

за позовом	ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 	

до відповідача	Офісу Генерального прокурора, вул. Різницька, 13/15,м. Київ,01011, 	

треті особи	Генеральний прокурор Рябошапка Руслан Георгійович, вул. Різницька, 13/15,м. Київ,01011, 	

про	визнання протиправним та скасування наказу від 21.12.2019 №2128ц, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,	

ВСТАНОВИВ:
І. Зміст позовних вимог
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва (далі - суд) з позовом до Генеральної прокуратури України (далі – відповідач-1), третя особа Генеральний прокурор Рябошапка Руслан Георгійович з вимогами:
визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора від 21.12.2019 № 2128ц про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора третього відділу процесуального керівництва управління наглядової діяльності Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» з 24 грудня 2019 року; 
поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора в Офісі Генерального прокурора або органах прокуратури того ж рівня на рівнозначну посаду, яку позивач займав на момент звільнення; 
стягнути з Офісу Генерального прокурора (Генеральної прокуратури України) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту звільнення з 24.12.2019 до дня поновлення на посаді.
ІІ. Виклад позицій учасників справи
Позовні вимоги (з урахуванням заяви про зміну підстав позову від 10.02.2026 – арк. справи 197, т.2) обґрунтовані тим, що відповідно до оскаржуваного наказу позивача звільнено з посади прокурора третього відділу процесуального керівництва управління наглядової діяльності Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» з 24 грудня 2019 року. Спірний наказ прийнято на підставі рішення кадрової комісії № 2. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.12.2025 у справі № 640/1425/20 визнано протиправним та скасовано рішення № 28 кадрової комісії №2 від 13.12.2019, утвореної згідно з наказом Генерального прокурора №235 від 17.10.2019 «Про створення другої кадрової комісії» про неуспішне проходження атестації прокурором ОСОБА_1 . Постанова апеляційного суду набрала законної сили 09.12.2025. Оскільки оспорюваний у даній справі наказ про звільнення позивача був прийнятий на підставі рішення № 28 кадрової комісії № 2 від 13.12.2019, яке на сьогодні визнано судом протиправним та скасовано, то, на думку позивача, відповідно наказ Генеральної прокуратури України від 21.12.2019 № 2128ц про звільнення позивача є також протиправним та підлягає скасуванню, а позивач поновленню в органах прокуратури. Щодо органу, в якому має бути поновлений позивач, представник позивача зазначає, що згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань створення Офісу Генерального прокурора відбулося шляхом зміни найменування юридичної особи з Генеральної прокуратури. Отже, позивач стверджує, що вимога позивача поновити його на посаді прокурора в Офісі Генерального прокурора або органах прокуратури того ж рівня на рівнозначну посаду, яку він займав на момент звільнення, відповідає сталій судовій практиці Верховного Суду та є в даному випадку ефективним захистом його порушеного права.
Відповідач проти позову заперечив, у відзиві на позовну заяву від 13.05.2025 (арк. справи 15, т.2) зазначив, що проведення в 2019 році атестації позивача узгоджується з приписами Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 № 113-ІХ (далі – Закон № 113-ІХ), яким запроваджено реформування системи органів прокуратури. Відповідач звертає увагу суду на те, що ОСОБА_1 було подано заяву у встановлений строк і за визначеною формою про переведення на посаду прокурора в обласній прокуратурі та про намір пройти атестацію. На підставі досліджених матеріалів атестації, кадровою комісією № 2 встановлено обставини, які свідчать про невідповідність позивача вимогам професійної компетентності та відповідно до пунктів 13, 17 розділу ІІ Закону № 113-ІХ, пунктів 6 розділу І, пункту 16 розділу ІV Порядку № 221, прийнято рішення від 13.12.2019 № 28 про неуспішне проходження позивачем атестації. Відповідно до пункту 6 розділу V Порядку № 221 рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації є підставою для видання наказу Генерального прокурора, керівника регіональної (обласної) прокуратури про звільнення відповідного прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону № 1697- VII. Відповідач стверджує, що беручи до уваги юридичну природу оскаржуваного наказу, рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації має ознаки рішення суб`єкта владних повноважень в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, в той час, як наказ Генерального прокурора про звільнення прокурора з посади лише фіксує підставу такого звільнення. Відповідач зауважує, що на час подання відзиву рішення першої кадрової комісії від 13.12.2019 № 28 про неуспішне проходження атестації позивачем є чиним та судом не скасоване, а визначений нормативно безальтернативний обов`язок щодо видання наказу про звільнення прокурора за наявності стосовно нього рішення кадрової комісії прямо вказує про правомірність наказу Генерального прокурора від 21.12.2019 № 2128ц про звільнення позивача. Крім того відповідач наголошує, що оскільки ОСОБА_1 проходив службу на посаді прокурора третього відділу процесуального керівництва управління наглядової діяльності Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України, то й відсутні правові підстави для поновлення позивача в Офісі Генерального прокурора на посаді рівнозначній тій, з якої його було звільнено. Тобто, відповідно до вимог Закону № 113-ІХ переведення прокурорів на посади можливе лише за результатами успішного проходження ними атестації, тобто законодавець чітко розмежовує посади прокурорів, які пройшли атестацію, з посадами прокурорів, які її не проходили.
В подальшому, в зв`язку зі зміною підстав позову, відповідачем надано додаткові пояснення (арк. справи 222, т. 2), в яких він пояснив, що на час виникнення спірних правовідносин рішення від 13.12.2019 № 28 кадрової комісії № 2 про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 було чинним. Позиція Офісу Генерального прокурора, у зв`язку із прийняттям постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.12.2025 про скасування рішення Київського окружного адміністративного суду від 20.06.2025 не змінилася. Відповідач також зазначає, що обґрунтування щодо законності наказу від 21.12.2019 № 2128ц, наведені у відзивах Офісом Генерального прокурора 26.02.2020 № 15/2/2-23225-20 та 13.05.2025 № 15/1/2-23225-20. Доводи, яких підтримуються в повному обсязі. Отже, відповідач просить у задоволенні позову відмовити.
Інших заяв по суті після зміни позивачем підстав позову до суду не надходило.
ІІІ. Рух справи
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.01.2020 позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків позову
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.02.2020 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Ухвалою від 22.05.2020 Окружний адміністративний суд міста Києва відмовив у задоволенні клопотання позивача про об`єднання справ №640/1271/20 та №640/1425/20 в одне провадження.
На виконання положень п. 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 2825-ІХ, матеріали справи № 640/1271/20 скеровано за належністю до Миколаївського окружного адміністративного суду.
Ухвалою від 23.04.2025 року Миколаївським окружним адміністративним судом у складі головуючого судді Дерев`янко Л.Л. прийнято до свого провадження адміністративну справу № 640/1271/20 та визначено, що дана справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). 
Ухвалою від 13.05.2025 суд відмовив у задоволенні клопотання позивача про об`єднання в одне провадження справ № 640/1271/20 і №640/1425/20, передачі об`єднаної справи на розгляд судді, в провадженні якого перебуває справа №640/1425/20.
Ухвалою від 19.05.2025 суд перейшов до розгляду адміністративної справи за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання на 16.06.2025.
Ухвалою від суд зупинив провадження у справі 640/1271/20 до набрання законної сили рішенням в адміністративній справі № 640/1425/20.
Ухвалою від 07.01.2026 суд поновив провадження у справі в зв`язку з набиранням законної сили рішенням у справі № 640/1425/20.
Ухвалою від 23.01.2026 у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до закінчення касаційного розгляду у справі № 640/1425/20 відмовлено.
Ухвалою від 16.02.2026 суд прийняв до розгляду заяву позивача про зміну підстав позову, постановив, що подальший розгляд справи здійснювати з урахуванням заяви про зміну підстав позову.
Ухвалою від19.03.2026 суд закрив підготовче провадження, призначив справу до судового розгляду по суті на 05.05.2026.
В судове засідання 05.05.2026 з`явились представники позивача і відповідача, які підтримали свої правові позиції та надали пояснення по суті справи.
В судовому засіданні 30.06.2026 суд закінчив розгляд справи, перейшов до стадії ухвалення рішення.
Вступну і резолютивну частину рішення проголошено 09.06.2026.
Повний текст рішення складено 09.06.2026.
IV. Фактичні обставини справи, встановлені судом.
ОСОБА_1 з 18 листопада 2011 року працював в органах прокуратури безперервно на посадах: помічника прокурора району, прокурора прокуратури району, прокурора прокуратури міста, прокурора відділів прокуратури області, слідчого в особливо важливих справах прокуратури області та прокурора відділу Генеральної прокуратури України.
Наказом Генерального прокурора України від 28.12.2018 № 1396ц позивач призначений на посаду прокурора третього відділу процесуального керівництва управління наглядової діяльності Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України.
ОСОБА_1 на виконання пункту 10 Порядку № 221 Генеральному прокурору подано заяву встановленої форми про переведення на посаду прокурора в Офіс Генерального прокурора та про намір пройти атестацію від 08.10.2019.
За наслідками проходження атестації другою кадровою комісією прийнято рішення № 28 від 13.12.2019 про неуспішне проходження атестації прокурором ОСОБА_1 .
Наказом Генерального прокурора від 21.12.2019 № 2128ц, на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону № 1697-VII та підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ Закону № 113-ІХ ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора третього відділу процесуального керівництва управління наглядової діяльності Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України з 24.12.2019.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.12.2025 у справі № 640/1425/20 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Київського окружного адміністративного суду від 20.06.2025 скасовано та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення № 28 кадрової комісії №2 від 13.12.2019, утвореної згідно з наказом Генерального прокурора №235 від 17.10.2019 «Про створення другої кадрової комісії» про неуспішне проходження атестації прокурором ОСОБА_1 . Постанова апеляційного суду набрала законної сили 09.12.2025.
Предметом оскарження в цій справі є наказ Генерального прокурора від 21.12.2019 № 2128ц про звільнення ОСОБА_1 , інші вимоги є похідними.
V. Джерела права і оцінка суду
5.1. Щодо визнання протиправним та скасування наказу Генерального прокурора від 21.12.2019 № 2128ц
Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII).
Верховною Радою України 19 вересня 2019 року ухвалено Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» № 113-IX (далі - Закон № 113-IX), пунктом 21 якого внесені зміни в Закон № 1697-VII. Вказаний Закон набрав чинності 25 вересня 2019 року.
Відповідно до пунктів 3-7, 9-17 Закону № 113-ІХ до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури.
Після початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур забезпечення виконання функцій прокуратури призначеними до них прокурорами здійснюється з дотриманням вимог законодавства України та особливостей, визначених Генеральним прокурором.
За прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.
Дія цього пункту не поширюється на випадок, передбачений підпунктом 4 пункту 21 цього розділу.
День початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур визначається рішеннями Генерального прокурора стосовно Офісу Генерального прокурора, усіх обласних прокуратур, усіх окружних прокуратур. Вказані рішення публікуються у газеті «Голос України».
Офіс Генерального прокурора є правонаступником Генеральної прокуратури України у міжвідомчих міжнародних договорах, укладених Генеральною прокуратурою України.
Положення щодо проходження атестації, передбаченої цим розділом, поширюються на прокурорів та слідчих органів прокуратури, які:
1) на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах;
2) на день набрання чинності цим Законом займали посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, але з поважних причин, до яких належать тимчасова непрацездатність, відпустка по догляду за дитиною, відрядження для участі в роботі інших органів на постійній основі тощо, не проходили атестацію;
3) звільнені з органів прокуратури у зв`язку з настанням підстав, передбачених підпунктами 1 і 2 пункту 19 цього розділу, щодо яких набрало законної сили рішення суду про поновлення на посаді прокурора у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, у тому числі у разі прийняття судом рішення про поновлення на посаді прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах;
4) звільнені до набрання чинності цим Законом з органів прокуратури, щодо яких набрало законної сили рішення суду про поновлення на посаді прокурора у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, у тому числі у разі прийняття судом рішення про поновлення на посаді прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах.
Прокурори та слідчі органів прокуратури, зазначені в підпунктах 1-4 цього пункту, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації.
Проходження атестації особами, зазначеними в підпункті 3 цього пункту, розпочинається з етапу, на якому було прийнято рішення про неуспішне її проходження.
Атестація здійснюється згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, який затверджується Генеральним прокурором, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 7 цього розділу.
Наказом Генеральної прокуратури України від 03 жовтня 2019 року № 221 затверджено Порядок проходження прокурорами атестації (далі - Порядок № 221).
Прокурори та слідчі органів прокуратури, зазначені в підпунктах 1-4 пункту 7 цього розділу, мають право у строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації.
Атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями Офісу Генерального прокурора.
Кадрові комісії за результатами атестації прокурора ухвалюють одне із таких рішень: рішення про успішне проходження прокурором атестації або рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.
Кадрові комісії за результатами атестації подають Генеральному прокурору інформацію щодо прокурорів, які успішно пройшли атестацію, а також щодо прокурорів, які неуспішно пройшли атестацію.
Результати атестації прокурорів за підсумками проведення співбесіди оприлюднюються на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора).
Підпунктом 2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону № 113-IX установлено, що прокурори та слідчі органів прокуратури, зазначені в підпунктах 1-4 пункту 7 цього розділу, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора за умови настання однієї з таких підстав: рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації.
Відповідно до пункту 6 розділу V Порядку № 221 рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації є підставою для видання наказу Генерального прокурора, керівника регіональної (обласної) прокуратури про звільнення відповідного прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону № 1697- VII.
Статтею 51 Закону № 1697- VII визначені загальні умови звільнення прокурора з посади, припинення його повноважень на посаді, серед яких: ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури (пункту 9 частини першої статті 51 Закону № 1697- VII ). 
Повертаючись до обставин справи, суд зазначає, що оскаржений наказ прийнято на підставі рішення другої кадрової комісії від 13.12.2019 №28 про неуспішне проходження позивачем атестації та згідно з підпунктом 2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури».
Отже, неуспішне проходження прокурором атестації є самостійною і самодостатньою підставою для його звільнення з посади. 
Суд враховує, що в постанові від 17.01.2023 по справі № 160/831/21 Верховний Суд зазначив таке: « 48.Поряд із цим Суд зазначає, що юридичним фактом, що зумовлює звільнення на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII, у даному випадку є рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором регіональної прокуратури, а не закінчення процесу ліквідації чи реорганізації або завершення процедури скорочення чисельності прокурорів. Тобто звільнення на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII є нормативною підставою, а фактологічною - рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації позивачем».
Як вже зазначено вище, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.12.2025 у справі № 640/1425/20 визнано протиправним та скасовано рішення № 28 кадрової комісії №2 від 13.12.2019, утвореної згідно з наказом Генерального прокурора №235 від 17.10.2019 «Про створення другої кадрової комісії», про неуспішне проходження атестації прокурором ОСОБА_1 .
Тобто, наразі, після набранням вказаною постановою законної сили, відсутній юридичний факт, необхідний для звільнення позивача з посади.
За таких обставин й оскаржений наказ, який прийнятий на підставі зазначеного рішення, підлягає скасуванню.
Суд звертає увагу, що заперечення відповідача проти позову в цій частині ґрунтувались переважно на спростуванні доводів позову про протиправність рішення кадрової колегії № 2 від 13.12.2019. Так, відповідачем зазначалось, що, рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації має ознаки рішення суб`єкта владних повноважень в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, в той час, як наказ Генерального прокурора про звільнення прокурора з посади лише фіксує підставу такого звільнення
Суд погоджується з такою позицією і висновує, що в зв`язку з скасуванням в судовому порядку рішення № 28 кадрової колегії № 2 від 13.12.2019, наказ про звільнення № 2128 ц від 21.12.2019, який прийнятий на підставі зазначеного рішення, підлягає скасуванню.
5.2. Щодо поновлення на посаді.
Положеннями ч. 1 ст. 235 Кодексу Законів про працю України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
На необхідності поновлення особи на посаді, з якої її було звільнено, неодноразово вказував і Верховний Суд, зокрема, у постановах від 12.09.2019 року у справі №821/3736/15-а, від 22.10.2019 року у справі №816/584/17, від 15.04.2020 року у справі №826/5596/17, від 19.05.2020 року у справі № 9901/226/19 та ряду інших.
Тобто, поновлення на посаді, яку позивач обіймав до звільнення, є достатнім та ефективним засобом захисту порушеного права, оскільки охоплює його поновлення на службі у органах прокуратури.
Щодо позовних вимог про наявність підстав для поновлення позивача на посаді прокурора Офісу Генерального прокурора України, суд звертає увагу на таке.
Так, прокурори та слідчі органів прокуратури, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів і слідчих у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом (п. 7 розд. II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ).
Відповідно до п. 9 розділу II Закону № 113-ІХ передбачено, що атестація здійснюється згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, який затверджується Генеральним прокурором.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 17.02.2015 у справі № 21-8а15, за загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Закон № 113-ІХ та КЗпП України є актами однієї юридичної сили, і при їх застосуванні використовуються загальні принципи lex specialis derogat generali (перевага надається спеціальному закону) та lex posterior derogat priori (пізнішим законом відміняється більш ранній). В даному випадку Закон № 113-ІХ є, як спеціальним, так і пізніше прийнятим.
Законом № 113-ІХ імперативно визначено, що прокурори місцевої прокуратури можуть бути переведені на посаду в Офіс Генерального прокурора лише у разі успішного проходження ними атестації, передбаченої розділом II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ, а не шляхом поновлення в органах прокуратури на підставі судового рішення. Ураховуючи викладене, призначення на посаду прокурора в органах прокуратури здійснюється в особливому порядку і не може відбуватися на підставі рішення суду. Такі вимоги можуть бути реалізовані лише шляхом успішного проходження позивачем всіх етапів атестації
Крім того, поновлення на роботі полягає в тому, що працівнику надається та ж робота, яку він виконував до звільнення його з роботи. При цьому повноваження суду при вирішенні трудового спору щодо поновлення працівника на попередній роботі не слід ототожнювати із процедурою призначення на посаду, що належить до компетенції роботодавця. Виходячи із положень трудового законодавства незаконно звільнений працівник не поновлюється на попередній роботі лише тоді, коли повністю ліквідоване підприємство. Проте така підстава у даному випадку відсутня.
За таких обставин, суд вважає за необхідне поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора Генеральної прокуратури України та органах прокуратури, яку позивач займав на момент звільнення з 24.12.2019.
5.3. Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Приписами ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Згідно з п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично відпрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі - Порядок №100).
Відповідно до п. 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Згідно з довідкою Офісу Генерального прокурора від 20.02.2020 № 21-337зп (арк.справи 189, т.1) заробітна плата позивача за два останні місяці роботи, що передували звільненню, становить 63185,48 грн. (жовтень 2019 року - 31592,74 грн., листопад 2019 року 31592,74 грн.), а середньоденна заробітна плата складає 1469,43 грн.
Позивача звільнено з 24.12.2019 року, а рішення суду про поновлення його на посаді ухвалюється 10.07.2026.
Розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд здійснює з наступного за днем звільнення робочого дня, тобто з 25.12.2019 року.
Таким чином, період вимушеного прогулу позивача з 25.12.2019 року по 10.07.2026 року включно складає 1617 робочих днів.
Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на користь позивача, становить 2376068,31 грн (1469,43 гривень х 1617 робочих дня).
VII. Висновки суду
Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову частково.
В зв`язку з відсутністю доказів про судові витрати у справі, суд не вирішує питання щодо їх розподілу.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ВИРІШИВ:
1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Офісу Генерального прокурора (вул. Різницька, 13/15,м. Київ,01011 ЄДРПОУ 00034051) задовольнити частково. 
2. Визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора від 21.12.2019 № 2128ц про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора третього відділу процесуального керівництва управління наглядової діяльності Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» з 24 грудня 2019 року.
3. Поновити ОСОБА_1 на посаді в Генеральній прокуратурі України та органах прокуратури, яку ОСОБА_1 займав на момент звільнення, з 24.12.2019.
4. Стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту звільнення з 24.12.2019 в сумі 2376068,31 (два мільйони триста сімдесят шість тисяч шістдесят вісім гривень 31 коп) грн.
5. В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.Л. Дерев`янко