Справа № 369/14645/24
Провадження № 2/369/1852/26
РІШЕННЯ
Іменем України

11.08.2026 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Янченка А.В.,
за участі секретаря судових засідань Лисяк К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Києво-Святошинського районного суду Київської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДМИТРІВКА КОМУНСЕРВІС», правонаступником якого є Комунальне підприємство «ДМИТРІВКА ВОДОКАНАЛ», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги,

встановив:

У серпні 2024 року позивач ТОВ «ДМИТРІВКА КОМУНСЕРВІС» звернулось до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що Відповідачі зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 , та користуються житлово-комунальними послугами.
КП «ДМИТРІВКА ВОДОКАНАЛ» 15.04.2025 року подано заяву про заміну ТОВ «ДМИТРІВКА КОМУНСЕРВІС» на його правонаступника - КП «ДМИТРІВКА ВОДОКАНАЛ». На підставі рішення Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області від 24.10.2024 р. №19/47 у 2024 р. розпочатий процес реорганізації ТОВ «ДМИТРІВКА КОМУНСЕРВІС» у КП «ДМИТРІВКА ВОДОКАНАЛ». Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 03.03.2025 р. ТОВ «ДМИТРІВКА КОМУНСЕРВІС» припинено, а КП «ДМИТРІВКА ВОДОКАНАЛ» зареєстровано, про що у реєстрі містяться відповідні записи.
Ухвалою від 30.05.2025 р. заява КП «ДМИТРІВКА ВОДОКАНАЛ» задоволена, і КП «ДМИТРІВКА ВОДОКАНАЛ» залучена до участі у справі у якості правонаступника первісного Позивача (ТОВ «ДМИТРІВКА КОМУНСЕРВІС»).
Відповідно до статутних повноважень, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 р.№ 572, Постанови Кабінету Міністрів України «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги» від 01червня 2011 року № 869, Постанови Кабінету Міністрів України від 5 вересня 2018 року №712 Про затвердження Правил надання послуг з управління багатоквартирним будинком та Типового договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, Договору від 01.09.2015 р. №б/н, ТОВ «ДМИТРІВКА КОМУНСЕРВІС» надавало комунальні послуги Відповідачам.
На підставі викладеного, ТОВ «ДМИТРІВКА КОМУНСЕРВІС» проводило нарахування платежів за житлово-комунальні послуги. Щомісяця до 20 числа, наступного за розрахунковим, Відповідачам надавались рахунки на оплату наданих житлово-комунальних послуг, в яких вказувався розмір заборгованості.
Відповідачі не здійснювали оплату за спожиті житлово-комунальні послуги, в зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 29 327 грн. 07 коп.
Позивач просив стягнути з відповідачів заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 29 327 грн. 07 коп. та судові витрати 3 028 грн. 00 коп.
Позивачем 16.03.2026 р. подана заява про збільшення позовних вимог у якій позивач просив стягнути з відповідачів заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 41 234 грн. 07 коп. та судові витрати 3 028 грн. 00 коп.
Згодом, 05.05.2026 р. позивачем подана заява про збільшення позовних вимог у якій позивач просив стягнути з відповідачів заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 44 305 грн. 97 коп. та судові витрати 3 028 грн. 00 коп. Дана заява прийнята судом.
Також 15.07.2026 р. представником позивача подано клопотання про стягнення з відповідачів 6 000 грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу.
Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника позивача. Позов підтримав та просив суд задовольнити. 
Відповідачі в судове засідання не з`явилися. Про день, час та місце слухання справи повідомлялись належним чином. 
Перший відповідач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти заявлених вимог заперечив.
Відзиви на позов відповідачі до суду не подали.
Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Вивченням матеріалів встановлено, що дану справу можливо вирішити в спрощеному позовному провадження, враховуючи положення ст. ст.19, 274 ЦПК України, оскільки з урахуванням предмету та підстав позову, обраного позивачем способу захисту вона відноситься до справ незначної складності.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.
Згідно із частинами 1, 8 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до положень статті 13 Конституції України та за частиною четвертою статті 319, статті 322 Цивільного кодексу України, право власності зобов`язує власника утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з частиною другою ст. 382 Цивільного кодексу України, власникам квартир нежитлових приміщень у дво- або багатоквартирному житловому буді належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та і обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку розташовані на прибудинковій території.
У відповідності до ст. 360 Цивільного кодексу України, співвласник, відповідно до частки у праві спільної часткової власності, зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особам за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
Відповідно до пункту 5 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на під відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Відсутність юридичного факту відмови споживача від споживання послуг є підставою для визначення ціни за надані послуги між споживачем керуючими компаніями, як сторонами вже укладеного договору, на час споживання споживачем відповідних послуг та свідчить про те, що ціна була узгоджена сторонами відповідно до норм частини першої статті 632 Цивільного кодексу України.
Відповідно до пункту 5 ст. 13 цього Закону, відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої і виконавцем.
Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.
Згідно із статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Відповідно до частини першої ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
Пунктом першим частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Із зазначених положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» випливає, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Таким чином, під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу, відповідачам), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги згідно з існуючими тарифами.
Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому право прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Статтями 20, 21 Закону визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язки виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.
За пунктом 6 частини сьомої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.
За приписами статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» № 417-VIII, приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні, несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруд призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія є спільною сумісною власністю співвласників багатоквартирного будинку (власників житлових та нежитлових приміщень).
Обов`язок щодо належного утримання та забезпечення належного санітарного, протипожежного і технічного стану спільного майна багатоквартирного будинку покладено на співвласників багатоквартирного будинку (стаття 7 Закону 417-VIII).
Оскільки, основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги», статтею 1 якого унормовано, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. ст. 11, 526 ЦК України договір не є єдиною підставою виникнення правовідносин між сторонами.
Недотримання вимог закону щодо обов`язкового укладення договору із надання комунальних послуг не звільняє боржника від обов`язку сплати отриманих послуг, від яких він не відмовлявся і які надавалися надавачем таких послуг у централізованому порядку.
За таких обставин зобов`язання по оплаті комунальних послуг несе користувач/власник житлового будинку, квартири, як споживач.
Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.
Відповідно до ч. 2 ст.162 ЖК України, плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Відповідно до ч. 3 ст. 162 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 32 Закону України «Про питне водопостачання» за надання послуг з питного водопостачання споживач вносить плату за нормами і тарифами, що регулюються у встановленому законодавством порядку. Порядок справляння плати за надання послуг з питного водопостачання встановлюється законодавством. Тарифи на надання послуг з питного водопостачання розраховуються на підставі галузевих нормативів витрат і повинні повністю відшкодовувати експлуатаційні витрати та забезпечувати надійну роботу об`єктів централізованого питного водопостачання.
Відповідно до п.17 Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №572 від 08.10.1992 р., власники квартир багатоквартирних будинків зобов`язані вносити на відповідний рахунок власника будинку плату за обслуговування і ремонт будинку. Наймачі квартир (кімнат) вносять плату за найм житла, розмір якої встановлюється Кабінетом Міністрів України. Ці платежі і платежі за комунальні та інші послуги власниками квартир, наймачами і орендарями вносяться щомісяця не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено інші строки. При простроченні внесення вказаної плати стягується пеня з розрахунку 1 процент від несплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше 100 процентів загальної суми боргу.
Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.
При розгляді справи судом встановлено, що згідно рішення Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області від 28.10.2021 р. №249 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом із дітьми проживають у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідачам надаються комунальні послуги, без укладених договорів.
Відповідачі є споживачами комунальних послуг, які надаються Позивачем. Такі послуги Позивачем, в будинку у якому розташована квартира Відповідачів, надаються постійно та за тарифами, які встановлені уповноваженими органами, в той же час Відповідачі від надання зазначених послуг не відмовлялися, будь-яких актів/претензій щодо неналежної якості послуг або відсутності послуг не надсилали. Таким чином, квартира Відповідачів забезпечується Позивачем відповідними послугами, а Відповідачі є їх споживачами.
На час розгляду справи судом, відповідачами не надано даних, що свідчать про сплату заборгованості у добровільному порядку, наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано.
Враховуючи вищевикладене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими судом, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача підлягають задоволенню.
Розподіл судових витрат.
Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню відповідно до ст.141 ЦПК України, витрати понесені позивачем з оплати судового збору у розмірі 3 028 грн. 00 коп. підлягають стягненню з відповідачів, по 1 514 грн з кожного відповідача.
Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України.
Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача.
Частиною другою ст. 137 цього Кодексу встановлено, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Аналогічні положення викладені в ч. 1, 2 ст. 28 Правил адвокатської етики.
Вивчивши докази, надані представником позивача, суд дійшов висновку, що надання правничої допомоги підтверджено належними та допустимими доказам, послуги з надання правничої допомоги надані в повному обсязі та якісно, наданими квитанціями доведено фактичне понесення позивачем витрат на оплату послуг адвоката у зазначеному у заяві розмірі.
Частиною четвертою ст. 137 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Оцінюючи надані сторонами докази з метою їх розподілу в порядку ст. 141 ЦПК України, суд враховує висновки, викладені у наступних постановах Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц, Верховного Суду у справі № 922/445/19, Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц від 19 лютого 2020 року, Великої Палати Верховного Суду у справі № 922/1964/21 від 16.11.2022 р.
Оцінюючи з метою розподілу судових витрат надані сторонами докази за критеріями, визначеними у ч. 4 ст. 137 ЦПІК України, зважаючи на задоволення вимог позову, враховуючи складність справи, кількість та якість поданих представником позивача у справі заяв, кількість проведених судових засідань, у яких брав участь адвокат, що є представником позивача, Суд вважає, що вартість наданих позивачу послуг з правничої допомоги у цій справі є співмірною зі складністю цієї справи, ціною позову, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, кількістю підготовлених адвокатом процесуальних документів, кількістю засідань, у яких взяв участь представник позивача, тому витрати, які вже фактично поніс позивач у розмірі 6 000,00 гривень, підлягають розподілу, і суд присуджує позивачу як стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі його витрати на професійну правничу допомогу - як такі, що вже фактично понесені позивачем.
Отже, суд стягує з відповідачів на користь позивача як витрати, які він має понести у зв`язку з розглядом справи, після набрання рішенням у справі законної сили, у розмірі 6 000,00 гривень, по 3 000 грн з кожного відповідача.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.1-16, 509, 525, 526 Цивільного кодексу України, ст.ст.7, 9, 10, 20, 64, 66, 162 Житлового кодексу України, ст.ст.12, 13, 76-89, 137, 141, 258, 259, 265, 268, 352-354 Цивільного процесуального кодексу України, суд
ухвалив:

Позов Комунального підприємства «ДМИТРІВКА ВОДОКАНАЛ» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги – задовольнити повністю.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП невідомо, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь Комунального підприємства «Дмитрівка Водоканал» (код ЄДРПОУ 35519449) заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг та квартплати в сумі 44 305 (сорок чотири тисячі триста п`ять) грн. 97 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь Комунального підприємства «Дмитрівка Водоканал» (код ЄДРПОУ 35519449) судовий збір в сумі 1 514 (одну тисячу п`ятсот чотирнадцять гривень) 00 коп. та витрати на правничу допомогу в сумі 3 000 (три тисячі гривень) 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП невідомо, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь Комунального підприємства «Дмитрівка Водоканал» (код ЄДРПОУ 35519449) судовий збір в сумі 1 514 (одну тисячу п`ятсот чотирнадцять гривень) 00 коп. та витрати на правничу допомогу в сумі 3 000 (три тисячі гривень) 00 коп.

Інформація про позивача: Комунальне підприємство «ДМИТРІВКА ВОДОКАНАЛ», код ЄДРПОУ 35519449, вул. Садова, буд. № 2, с. Дмитрівка, Бучанський р-н., Київська область.
Інформація про відповідачів: 
ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт: невідомо, зареєстрований за адресою: невідомо, проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
ОСОБА_2 , РНОКПП: невідомо, паспорт: невідомо, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано .
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено: 11.08.2026 року.

Суддя         А.В. Янченко