ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2026 року | Справа №160/33272/25

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Єфанової О.В. 
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії,-
УСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 », в якій позивач просить:
визнати протиправними дії Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації за невикористану щорічну основну оплачувану відпустку та додаткову оплачувану відпустку за наступний період: за 2015 рік - 03 доби щорічної основної оплачуваної відпустки; за 2016 рік - 15 діб щорічної основної оплачуваної відпустки; за 2017 рік - 15 діб щорічної основної оплачуваної відпустки; за 2021 рік - 15 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 01 добу додаткової оплачуваної відпустки; за 2022 рік - 30 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 02 доби додаткової оплачуваної відпустки; за 2023 рік - 30 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 03 доби додаткової оплачуваної відпустки; за 2024 рік - 11 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 04 доби додаткової оплачуваної відпустки; за 2025 рік - 15 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 02 доби додаткової оплачуваної відпустки, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення;
зобов`язати Департамент поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану щорічну основну оплачувану відпустку та додаткову оплачувану відпустку за наступний період: за 2015 рік - 03 доби щорічної основної оплачуваної відпустки; за 2016 рік - 15 діб щорічної основної оплачуваної відпустки; за 2017 рік - 15 діб щорічної основної оплачуваної відпустки; за 2021 рік - 15 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 01 добу додаткової оплачуваної відпустки; за 2022 рік - 30 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 02 доби додаткової оплачуваної відпустки; за 2023 рік - 30 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 03 доби додаткової оплачуваної відпустки; за 2024 рік - 11 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 04 доби додаткової оплачуваної відпустки; за 2025 рік - 15 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 02 доби додаткової оплачуваної відпустки, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач проходив службу в поліції на посаді заступника командира взводу № 3 роти № 4 штурмового батальйону № 1 (« ІНФОРМАЦІЯ_2 ») полку управління поліції особливого призначення №3 відповідача та наказом ДПОП «ОШБ «Лють» від 09.07.2025 № 627 о/с «По особовому складу» звільнений зі служби в поліції, а цим же наказом із 09.07.2025 приписано виплатити йому компенсацію за невикористані щорічні основні та додаткові оплачувані відпустки за 2015-2017, 2021-2025 роки. Позивач стверджує, що станом на день прийняття наказу про виключення зі списків особового складу відповідач не провів з ним розрахунків, а грошова компенсація за невикористані дні щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток залишається невиплаченою й на теперішній час, що не узгоджується зі ст. 43, 45 Конституції України, ст. 92, 93 Закону України «Про Національну поліцію», п. 8 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260, ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки», ч. 1 ст. 83 та ч. 1 ст. 116 Кодексу законів про працю України.
Ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, відповідачу встановлено строк для подання відзиву.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідач зазначив, що наказом ДПОП «ОШБ «Лють» від 09.07.2025 № 627 о/с позивача звільнено зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби) із виплатою компенсації за невикористані відпустки за 2015-2017, 2021-2025 роки, і що відповідно до розрахункового листа за липень 2025 року позивачу у повному обсязі нараховано та виплачено компенсацію за невикористані дні основної та додаткової відпустки. На підтвердження наведеного відповідач надав довідки кадрового та фінансового підрозділів, розрахункові листи і довідку банківської установи. Крім того, відповідач послався на зловживання позивачем процесуальними правами в розумінні пп. 3 п. 2 ст. 45 КАС України.
Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. Згідно з ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 04.08.2015 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2015 по 09.07.2025 - службу в Національній поліції України; останню посаду обіймав заступника командира взводу № 3 роти № 4 штурмового батальйону № 1 (« ІНФОРМАЦІЯ_2 ») полку управління поліції особливого призначення № 3 Департаменту поліції особливого призначення « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Наказом ДПОП «ОШБ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 09.07.2025 № 627 о/с «По особовому складу» лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» та із 09.07.2025 приписано виплатити йому компенсацію за невикористані: за 2015 рік - 03 доби щорічної основної оплачуваної відпустки; за 2016 рік - 15 діб щорічної основної оплачуваної відпустки; за 2017 рік - 15 діб щорічної основної оплачуваної відпустки; за 2021 рік - 15 діб щорічної основної та 01 добу додаткової оплачуваної відпустки; за 2022 рік - 30 діб щорічної основної та 02 доби додаткової оплачуваної відпустки; за 2023 рік - 30 діб щорічної основної та 03 доби додаткової оплачуваної відпустки; за 2024 рік - 11 діб щорічної основної та 04 доби додаткової оплачуваної відпустки; за 2025 рік - 15 діб щорічної основної та 02 доби додаткової оплачуваної відпустки. Загальна кількість днів невикористаних відпусток, за які підлягала виплаті компенсація, становить 146 діб.
Довідкою Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 01.12.2025 № 4890/59/14-2025 «Про виплату грошової компенсації за невикористані відпустки» підтверджено, що вислуга років позивача для обчислення тривалості відпустки станом на 09.07.2025 становить 09 років 11 місяців 06 днів; позивач використав частину щорічної основної відпустки за 2024 рік у кількості 05 діб (з 08.04.2024 по 12.04.2024, наказ ДПОП від 05.04.2024 № 572 о/с) та частину щорічної основної відпустки за 2024 рік у кількості 14 діб (з 14.09.2024 по 27.09.2024, наказ ДПОП від 28.08.2024 № 1252 о/с); невикористаними залишились відпустки за 2015-2017 та 2021-2025 роки у кількості днів, що повністю збігається з переліком, наведеним у наказі від 09.07.2025 № 627 о/с та в позовній заяві.
Довідкою Управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Донецькій області, складеною за даними обліків станом на 09.02.2023, підтверджено, що вислуга ОСОБА_1 (0125454) становила 07 років 06 місяців 06 днів, а за час проходження служби в ГУНП в Донецькій області він мав невикористані відпустки: за 2015 рік - частину щорічної основної оплачуваної відпустки у кількості 3 діб; за 2016 рік - 15 діб; за 2017 рік - 15 діб; за 2021 рік - 15 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 1 добу додаткової оплачуваної відпустки; за 2022 рік - 30 діб щорічної основної та 2 доби додаткової оплачуваної відпустки; за 2023 рік - 30 діб щорічної основної та 2 доби додаткової оплачуваної відпустки. Цією ж довідкою зафіксовано, що позивач перебував у щорічній черговій відпустці за 2016 рік з 10.09.2016 до 24.09.2016 (наказ ГУНП в Донецькій області від 06.09.2016 № 306 о/с) та у щорічній черговій відпустці за 2017 рік з 05.03.2018 до 20.03.2018 (наказ ГУНП в Донецькій області від 05.03.2018 № 86 о/с). Наведені дані узгоджуються з обліком невикористаних відпусток, покладеним в основу наказу від 09.07.2025 № 627 о/с.
Згідно з довідкою Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 28.11.2025 № 922 «Про нараховані та виплачені суми при звільненні» позивачу нараховано: посадовий оклад (за 9 днів липня) - 696,77 грн; підвищений посадовий оклад (за 9 днів липня) - 696,77 грн; оклад за спеціальним званням (за 9 днів липня) - 406,45 грн; надбавку за стаж служби в поліції (за 9 днів липня) - 360,00 грн; надбавку за специфічні умови проходження служби (за 9 днів липня) - 864,00 грн; індексацію грошового забезпечення (за 9 днів липня) - 38,68 грн; компенсацію за невикористану відпустку в році звільнення (146 днів) - 50 691,05 грн; разом - 90 753,71 грн. Відрахування становлять: військовий збір - 2 687,69 грн, податок на доходи фізичних осіб - 9 675,67 грн, компенсація податку на доходи фізичних осіб - мінус 9 675,67 грн; до перерахування на картку - 51 066,03 грн.
Розрахунковим листом позивача за липень 2025 року підтверджено нарахування компенсації за невикористані відпустки тринадцятьма окремими позиціями «Комп.за відп.», а саме: за 03 доби - 1 041,60 грн; за 30 діб - 10 415,97 грн; за 30 діб - 10 415,97 грн; за 15 діб - 5207,98 грн; за 01 добу - 347,20 грн; за 15 діб - 5 207,98 грн; за 15 діб - 5 207,98 грн; за 15 діб - 5207,98 грн; за 02 доби - 694,40 грн; за 04 доби - 1 388,80 грн; за 11 діб - 3 819,19 грн; за 02 доби - 694,40 грн; за 03 доби - 1 041,60 грн. Сукупно наведені позиції охоплюють 146 діб на загальну суму 50 691,05 грн, тобто саме ту кількість днів невикористаних відпусток, яка зазначена в наказі від 09.07.2025 № 627 о/с і в позовній заяві, при одноденному розмірі грошового забезпечення 347,20 грн. За цим же розрахунковим листом всього нараховано 90753,71 грн, утримано військовий збір 4 037,69 грн, податок на доходи фізичних осіб 16335,67 грн з одночасною компенсацією цього податку в сумі мінус 16 335,67 грн, за позицією «Банк інші» проведено 86 716,02 грн, за позицією «Залишок / Виплачено через касу» зазначено 0,00 грн.
Матеріали справи містять також розрахункові листи позивача за травень 2025 року (всього нараховано 57 375,89 грн, за позицією «Банк інші» - 54 507,10 грн) та за червень 2025 року (всього нараховано 123 003,89 грн, за позицією «Банк інші» - 116 853,70 грн), за якими залишок, виплачений через касу, також становить 0,00 грн.
Факт фактичного отримання позивачем коштів підтверджено довідкою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» від 08.11.2025 «Про виконання реєстру зарахування коштів на рахунки одержувачів», згідно з якою за відомістю зарахувань заробітної плати (грошового забезпечення, стипендії тощо) № 250717PB000M9396566, клієнт (платник) - код ЄДРПОУ 45013109 ОДВ ДПОП ОШБ ЛЮТЬ, за період з 17.07.2025 по 17.07.2025 на рахунок одержувача ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , 17.07.2025 зараховано кошти в сумі 51 066,03 грн; загальна сума за реєстром становить 51066,03 грн. Сума 51066,03 грн, зарахована на рахунок позивача, повністю збігається із сумою, зазначеною в довідці від 28.11.2025 №922 за позицією «Банк, на картку».
Вважаючи, що грошова компенсація за невикористані дні щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток йому не нарахована та не виплачена, позивач звернувся до суду з цим позовом, який сформовано в системі «Електронний суд» 20.11.2025.
Вирішуючи справу по суті, надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок, яке забезпечується, зокрема, наданням оплачуваної щорічної відпустки.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII).
Статтею 92 Закону № 580-VIII визначено, що поліцейським надаються щорічні оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.
Відповідно до ст. 93 Закону № 580-VIII тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово; тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки; за кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Цією ж статтею передбачено, що поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі не використані під час проходження служби дні щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського.
Абзацом 7 п. 8 розділу III Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 (далі - Порядок № 260), передбачено, що поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі невикористані під час проходження служби дні щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського.
Відповідно до абзацу 10 п. 8 розділу III Порядку № 260 виплата грошової компенсації за невикористану відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до законодавства, на день звільнення зі служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.
Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України від 15.11.1996 № 504/96-ВР «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Аналогічну норму закріплено ч. 1 ст. 83 Кодексу законів про працю України. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
Аналіз наведених норм свідчить, що поліцейський, який звільняється зі служби в поліції, має право на грошову компенсацію за всі невикористані під час проходження служби дні щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток, незалежно від року, в якому виникло право на відповідну відпустку. Такий правовий висновок викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 160/10875/19 та від 31.03.2021 у справі № 320/3843/20, на які посилається позивач.
Разом з тим наявність у позивача такого права сама по собі не є достатньою підставою для задоволення позову. Право позивача на грошову компенсацію за 146 діб невикористаних відпусток відповідач не заперечує - навпаки, це право реалізовано ним самостійно шляхом включення відповідного припису безпосередньо до наказу про звільнення від 09.07.2025 №627 о/с. Предметом доказування у цій справі є не існування права, а факт невиконання відповідачем обов`язку з нарахування та виплати відповідних сум, адже саме на обставині ненарахування та невиплати компенсації позивач ґрунтує обидві позовні вимоги.
Оцінюючи доводи позивача, суд зазначає, що на підтвердження факту неотримання ним грошової компенсації позивачем не надано жодного доказу. Твердження позовної заяви про те, що станом на день прийняття наказу про виключення зі списків особового складу відповідач не провів з позивачем розрахунків, а компенсація є невиплаченою й на теперішній час, є одностороннім твердженням сторони, яке не підкріплене ані виписками з банківського рахунку позивача, ані розрахунковими чи платіжними документами, ані відповіддю відповідача на звернення позивача з цього приводу. Матеріали справи не містять і доказів звернення позивача до відповідача з вимогою про проведення розрахунку при звільненні. Позовна заява також не містить посилань на будь-які докази неотримання коштів, а обмежується викладенням нормативного регулювання права на компенсацію, яке відповідачем не оспорюється.
Натомість відповідач надав документальні докази як нарахування, так і фактичної виплати позивачу належних сум, які узгоджуються між собою та не спростовані позивачем. Кількість днів (146 діб) і сума нарахованої компенсації (50691,05 грн), відображені в розрахунковому листі за липень 2025 року, повністю збігаються з даними довідки від 28.11.2025 № 922 і з переліком днів невикористаних відпусток, наведеним у наказі від 09.07.2025 № 627 о/с та в самій позовній заяві. Розмір компенсації обчислено відповідно до абзацу 10 п. 8 розділу III Порядку № 260 - виходячи з одноденного розміру грошового забезпечення 347,20 грн, визначеного шляхом ділення місячного грошового забезпечення на 30 календарних днів. Сума 51066,03 грн, зазначена в довідці від 28.11.2025 № 922 за позицією «Банк, на картку», збігається із сумою, фактично зарахованою на рахунок позивача 17.07.2025 за реєстром № 250717PB000M9396566, що підтверджено довідкою АТ КБ «ПриватБанк» від 08.11.2025 із зазначенням прізвища, імені, по батькові одержувача та його РНОКПП НОМЕР_1 . За позицією «Залишок / Виплачено через касу» розрахункового листа за липень 2025 року зазначено 0,00 грн, що свідчить про відсутність невиплаченого залишку.
Посилання позивача на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 15.02.2024 у справі № 360/984/23 та рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 11.08.2025 у справі № 600/5837/24-а суд до уваги не приймає, оскільки наведені судові рішення, як і зазначені вище постанови Верховного Суду, ухвалені у справах, де компенсація за невикористані відпустки поліцейському не була нарахована або виплачена. У цій же справі відповідач компенсацію за всі 146 діб невикористаних відпусток нарахував і виплатив, а тому викладені в цих рішеннях висновки не спростовують установлених судом обставин.
Водночас суд зазначає, що позовні вимоги сформульовані як вимоги про визнання протиправними дій щодо ненарахування та невиплати компенсації і про зобов`язання здійснити її нарахування та виплату; вимог, пов`язаних із можливим порушенням строку проведення розрахунку при звільненні, позивачем не заявлено, а згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Позовну заяву подано в межах шестимісячного строку звернення до адміністративного суду, встановленого ч. 2 ст. 122 КАС України, який обчислюється з 09.07.2025 - дня звільнення позивача зі служби, у зв`язку з чим підстав для вирішення питання про поновлення цього строку немає.
Доводи відповідача про зловживання позивачем процесуальними правами в розумінні пп. 3 п. 2 ст. 45 КАС України суд відхиляє, оскільки звернення особи до суду за захистом права, у тому числі за наявності в неї сумнівів щодо повноти проведеного при звільненні розрахунку, є реалізацією гарантованого ст. 55 Конституції України права на судовий захист і саме по собі не свідчить про недобросовісність процесуальної поведінки.
Оскільки право позивача на грошову компенсацію за невикористані дні щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток відповідачем реалізовано, протиправних дій чи бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати такої компенсації судом не встановлено. Відсутні й підстави для зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату компенсації, оскільки покладення на відповідача обов`язку вчинити дії, які він уже вчинив, призвело б до подвійної виплати та не відповідало б завданню адміністративного судочинства, визначеному ч. 1 ст. 2 КАС України, - ефективному захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінивши надані сторонами докази за наведеними правилами, суд дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень виконав покладений на нього ч. 2 ст. 77 КАС України обов`язок і довів правомірність своєї поведінки, підтвердивши належними та достовірними доказами як нарахування, так і фактичну виплату позивачу грошової компенсації за всі 146 діб невикористаних щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток. Натомість позивач всупереч ч. 1 ст. 77 КАС України не довів обставин, на яких ґрунтуються його вимоги, зокрема факту неотримання ним зазначених коштів.
За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити повністю.
Оскільки позивач як військовослужбовець звільнений від сплати судового збору на підставі п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а в задоволенні позову відмовлено, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 243-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Єфанова