ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 260/1678/26 пров. № А/857/20658/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Носа С.П., 
суддів Кухтея Р.В., Шевчук С.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 березня 2026 року у справі № 260/1678/26 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,-

суддя у І інстанції Гаврилко С.Є.,
час ухвалення рішення не зазначено,
місце ухвалення рішення м. Ужгород,
дата складення повного тексту рішення не зазначено,

ВСТАНОВИВ:

15 березня 2026 року до Закарпатського окружного адміністративного суду звернулася з позовом ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, в якому просив суд: 
- визнати протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України щодо невиконання обов`язку надсилати постанови та інші документи виконавчого провадження сторонам в електронному вигляді та зобов`язати вчинити дії щодо надсилання документів в електронному вигляді в порядку ч.2 ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження»; 
- визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження №79898985, зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України вчинити дії щодо забезпечення виконання судового рішення по суті справи №260/8107/23; 
- визнати протиправним рішення (в частині що стосується ВП №79898985) Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України викладене у листі №Л-36/3/11.2-12/89 від 05.03.2026 та зобов`язати повторно розглянути звернення позивача в частині: призначення перевірки за фактом неналежного виконання посадових обов`язків ОСОБА_2 ; зобов`язання керівника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-Франківського МРУ МЮ перевірити вчасність та повноту вчинення виконавчих дій в межах ВП; призначення особистого прийому в режимі відеоконференцзв`язку та прийняти вмотивоване рішення в порядку ЗУ «Про звернення громадян» невідкладно, але не пізніше 15 днів з моменту набуття законної сили рішення суду.
Мотивуючи заявлені вимоги, позивач вказував на обставини порушення його прав у виконавчому провадженні № 79898985 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Закарпатським окружним адміністративним судом у справі № 260/8107/23, з огляду на обставини закінчення виконавчого провадження без його фактичного виконання. Окрім того вказав, що державний виконавець ігнорує обов`язок надсилати позивачу електронні документи, а також завдає шкоди інтересам держави шляхом стягнення витрат на пересилання рекомендованих листів. Жодним нормативно-правовим актом не дозволено державному виконавцю надсилати постанови або інші документи виконавчого провадження в паперовому вигляді без попередньої заяви сторони. В ДВС запроваджено обов`язковий електронний документообіг з сторонами виконавчого провадження, які мають електронний кабінет у ЄСІТС. Разом з тим, позивач вказував, що ним було подано скаргу на державного виконавця до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-Франківського МРУ МЮ з метою швидшого та ефективнішого захисту своїх прав, натомість начальник Управління Віктор Овчинніков жодним чином не дослідив обставини справи, не встановив та не припинив протиправні дії державного виконавця, не прийняв вмотивоване рішення щодо його вимог, а тому вважає, що рішення начальника Управління є протиправним і підлягає скасуванню.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 березня 2026 року в позові було відмовлено повністю.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову. 
На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що в матеріалах справи відсутні докази, що сторони по справі або відповідач подавав відзив на позовну заяву. В адміністративних судових справах діє принцип вини відповідача. Матеріали справи не містять допустимих, достовірних та достатніх доказів, що судове рішення по справі №260/8107/23 виконано в повному обсязі. Державний виконавець ігнорує обов`язок провести перевірку виконання судового рішення, а суд не дав оцінку протиправній бездіяльності державного виконавця.
Відповідачі своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися. Відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні у відділі ПВР перебувало виконавче провадження АСВП № 79898985 з примусового виконання виконавчого листа №260/8107/23 виданого Закарпатським окружним адміністративним судом, резолютивною частиною якого вирішено наступне: “Зобов`язати Виноградівську міську раду Закарпатської області повторно розглянути заяву (запит) ОСОБА_1 про надання публічної інформації на запит від 27.08.2023 року за № ЛА-16057416, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні”. 
07 січня 2026 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, постанову про стягнення виконавчого збору, а також постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження по вищезазначеному виконавчому провадженню № 79898985.
Листом від 15 січня 2026 року за № 02.1-22/171 Виноградівська міська рада повідомила, що рішення суду було виконано добровільно, до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження у повному обсязі.
30 серпня 2024 року Виноградівською міською радою було надіслано лист № 02.1.-22/4235 ОСОБА_1 в якому, з метою виконання судового рішення було повторно розглянуто його звернення за № ЛА-16057416 року від 27 серпня 2023 року.
23 січня 2026 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження АСВП № 79898985.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частини 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені 3аконом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VІІІ (далі - Закон України № 1404-VІІІ).
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України № 1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно із положеннями статті 5 Закону України № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Як вбачається із виконавчого листа № 260/8107/23 виданого Закарпатським окружним адміністративним судом, ним було зобов`язано Виноградівську міську раду Закарпатської області повторно розглянути заяву (запит) ОСОБА_1 про надання публічної інформації на запит від 27 серпня 2023 року за № ЛА-16057416, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Згідно із абзацом 1 частини 6 статті 26 Закону України № 1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною). 
Відповідно до частин 1, 2 статті 63 Закону України № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Відповідно до положень частини 3 статті 63 вказаного Закону, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. 
Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України №1404-VІІІ виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Частиною 2 статті 39 Закону України №1404-VІІІ передбачено, що постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.
За змістом пунктів 21, 22 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5 (із змінами) та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802, закінчення виконавчого провадження здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 39 Закону.
У разі надходження на рахунок органу державної виконавчої служби / приватного виконавця коштів, стягнутих з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), достатніх для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору / основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника, виконавче провадження підлягає закінченню на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону.
У постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною 1 статті 40 Закону.
Таким чином, про закінчення виконавчого провадження з указаної підстави приймається мотивована постанова, яка має містити обставини, що свідчать про фактичне виконання рішення та засоби їхнього встановлення.
Джерелом відомостей про фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом можуть бути будь-які докази, що містять відповідну інформацію, вид і форма яких залежить від суті та змісту покладеного на боржника зобов`язання.
На зазначене звернув увагу Верховний Суд у постанові від 08 червня 2023 року у справі №640/12200/22.
Листом від 15 січня 2026 року за № 02.1-22/171 Виноградівська міська рада повідомила, що рішення суду було виконано добровільно, до ухвалення постанови про відкриття виконавчого провадження у повному обсязі.
30 серпня 2024 року Виноградівською міською радою було надіслано лист № 02.1.-22/4235 ОСОБА_1 в якому, з метою виконання судового рішення було повторно розглянуто його звернення за № ЛА-16057416 року від 27 серпня 2023 року.
На підставі вищенаведеного, 23 січня 2026 року державним виконавцем було ухвалено постанову про закінчення виконавчого провадження АСВП № 79898985.
З врахуванням встановлених обставин справи, досліджених доказів, апеляційний суд дійшов висновку, що відповідачем в рамках ВП № 79898985 з виконання виконавчого листа № 260/8107/23 судове рішення виконано.
Відтак, виконавчий документ у рамках ВП № 79898985 з виконання виконавчого листа №260/8107/23 виконаний і державний виконавець мав підстави для закінчення виконавчого провадження за наслідком його виконання.
Щодо вимог апелянта в частині визнання протиправною бездіяльність щодо невиконання обов`язку надсилати постанови та інші документи виконавчого провадження сторонам в електронному вигляді та зобов`язати вчинити дії щодо надсилання документів в електронному вигляді в порядку частини 2 статті 28 Закону України № 1404-VIII, слід зазначити наступне. 
Відповідно до частини 2 статті 28 Закону України № 1404-VIII документи виконавчого провадження органам та особам, які мають електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), яка забезпечує обмін документами, надсилаються в електронній формі. За письмовим зверненням таких осіб документи виконавчого провадження їм додатково надсилаються за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі.
Відповідач вказує, що ОСОБА_1 автоматизованою системою виконавчих проваджень не ідентифіковано, можливо через невірно, або в неповній мірі зазначені особисті дані стягувача під час подачі ним електронних виконавчих документів на виконання до відділу примусового виконання рішень у зв`язку з чим, постанова про відкриття виконавчого провадження та інші процесуальні документи винесені державним виконавцем не були надіслані системою до його електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі.
Положення частини 2 статті 28 Закону України № 1404-VIII надають можливість державному виконавцю надсилати документи виконавчого провадження особам, які мають електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі.
Позивачем не надано, а ні до суду, а ні держаному виконавцю доказів наявності у нього електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі на момент надсилання йому спірних документів виконавчого провадження поштою, а відтак судом не було встановлено порушення відповідачем положень частини 2 статті 28 Закону України №1404-VIII.
Щодо позовних вимог в частині про визнання протиправним рішення Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України викладеного у листі №Л-36/3/11.2-12/89 від 05 березня 2026 року та зобов`язання повторно розглянути звернення, слід зазначити наступне.
Позивачем було подано скаргу на державного виконавця до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-Франківського МРУ МЮ, в якій він просив: призначити перевірку за фактом неналежного виконання посадових обов`язків ОСОБА_2 ; зобов`язати керівника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-Франківського МРУ МЮ перевірити вчасність та повноту вчинення виконавчих дій в межах ВП; призначити особистий прийом в режимі відеоконференцзв`язку та прийняти вмотивоване рішення в порядку Закону України “Про звернення громадян” невідкладно, але не пізніше 15 днів з моменту набуття законної сили рішення суду.
Листом № Л-36/3/11.2-12/89 від 05 березня 2026 року, зокрема позивача було повідомлено, що постанова про закінчення виконавчого провадження АСВП № 79898985 винесена правомірно з дотриманням вимог Закону України “Про виконавче провадження”, а отже відсутні підстави для її скасування. Одночасно повідомлено, що позивача Автоматизованою системою виконавчих проваджень не ідентифіковано, можливо через невірно, або в неповній мірі зазначені особисті дані стягувача під час подачі електронних виконавчих документів на виконання до відділу примусового виконання рішень у зв`язку з чим, постанови про відкриття виконавчих проваджень та інші процесуальні документи винесені державним виконавцем не були надіслані системою до його електронного кабінету в ЄСІТС.
Відповідно до статті 74 Закону України № 1404-VIII, рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня. 
Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом. 
Із вищевказаного листа вбачається, що Начальником відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України постійно здійснюється контроль за дотриманням державними виконавцями норм Закону України “Про виконавче провадження” під час виконання виконавчих документів, які перебувають на виконанні відділі, у тому числі по виконавчим провадженням стороною за якими є ОСОБА_1 . У разі виявлення порушень норм вказаного Закону, вживаються заходи передбачені законодавством.
Начальником відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України не виявлено порушень у діях державного виконавця під час виконання виконавчих документів стороною за якими є позивач.
Окрім того, відповідач вказав, що 18 березня 2026 року начальником Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України проведено особистий прийом позивача в режимі відеоконференцзв`язку, що не заперечується позивачем.
Таким чином, апеляційний суд не вбачає підстав для визнання протиправним рішення (в частині що стосується ВП №79898985) Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України викладеного у листі №Л-36/3/11.2-12/89 від 05.03.2026 та зобов`язання повторно розглянути звернення позивача.
За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що рішення суду першої інстанції законне та обґрунтоване, а тому відсутні підстави для його зміни чи скасування.
Згідно статі 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 березня 2026 року у справі № 260/1678/26 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	С. П. Нос 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. М. Шевчук