Справа № 161/10940/26 
Провадження № 2/161/5790/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2026 року м. Луцьк
Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого - судді Антіпової Т.А.
за участю секретаря судового засідання Остимчук О.М.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
відповідача ОСОБА_3 
розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду у місті Луцьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільно нажитого майна,-

В С Т А Н О В И В :
Позивач звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просить визнати автомобіль Mitsubishi Outlander, 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , спільно нажитим майном подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .
В порядку поділу майна спільної сумісної власності подружжя, виділити у власність ОСОБА_3 автомобіль Mitsubishi Outlander, 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 .
Стягнути зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію половини вартості автомобіль Mitsubishi Outlander, 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , а саме 280 030,00 гривень, а також судові витрати по справі.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 20.07.2024 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 був укладений шлюб.
22.03.2025 року, перебуваючи в шлюбі позивач та відповідач нажили спільно автомобіль «Mitsubishi Outlander», 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , який зареєстрували на позивача.
На дату подання цього позову позивач паралельно ініціювала позов про розірвання шлюбу.
Відповідач забрав належний їй транспортний засіб, та самостійно ним користується.
18.05.2026 року судовий експерт Семенюк В.М. сформував висновок експерта №15 для подання до суду по визначенню середньої дійсної (ринкової) вартості автомобіля «Mitsubishi Outlander», 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 .
Судовий експерт дійшов висновку, що середня вартість спільно нажитого автомобіля станом на 15.05.2026 року становить 560 060,00 гривень.
Враховуючи викладене, вважає що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.
Відповідно до ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 червня 2026 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с.45).
В підготовчому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити з підстав, викладених в обґрунтуванні позовної заяви. 
В підготовчому засіданні відповідач зазначив, що визнає позовні вимоги та просив зменшити витрати на правничу допомогу, у зв`язку з визнанням позову.
Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Отже, згідно з приписами ч. 3 статті 200 ЦПК України, приймаючи до уваги визнання відповідачем заявленого позову, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження.
Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та надавши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню.
Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 20 липня 2024 року, який зареєстровано Луцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №748, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 . (7). 
Як вбачається з позовної заяви на дату подання цього позову позивач паралельно ініціювала позов про розірвання шлюбу.
Позивачу,  ОСОБА_1 , на праві власності належить автомобіль «Mitsubishi Outlander», 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 . Зазначене підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 (а.с. 14).
Згідно з висновком судового експерта Семенюка В.М. № 15 від 15.05.2026 року по визначенню середньої дійсної (ринкової) вартості автомобіля «Mitsubishi Outlander», 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 складеного 18.05.2026 року, середня (дійсна) ринкова вартість автомобіля «Mitsubishi Outlander», 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , на дату оцінки (15.05.2026 року) без його огляду становить 560 060,00 гривень (а.с.8-12).
За проведення судової автотоварознавчої експертизи позивач понесла витрати у розмірі 1 908,00 гривень, що підтверджується, актом виконаних робіт № 15 від 15.05.2026 року, рахунком №15 від 14.05.2026 року нам суму 1 908,00 гривень та платіжною інструкцією від 15.05.2026 про сплату грошових коштів у вказаній сумі (а.с. 20-22).
За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Згідно з положеннями статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. 
До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК України).
Отже, виходячи з системного тлумачення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України згоду на отримання компенсації за частину майна при його поділі повинен надати той з подружжя, на чию користь така компенсація присуджується, оскільки іншому з подружжя присуджується майно. Вимога одного з подружжя (позивача) про стягнення з іншого з подружжя (відповідача) грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, не породжує обов`язку такого відповідача попередньо вносити відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду.
Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»(далі - Постанова), спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Вказаною постановою також роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 22 Постанови від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Згідно вимог ч. 1, 5, 6 ст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За наведених обставин, суд вважає обґрунтованою позовну вимогу ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_3 на свою користь вартості вказаного автомобіля та вважає визначити розмір такої компенсації в сумі 280 030,00 гривень ((560 060,00 грн. / 2), тобто половину від ринкової вартості.
Таким чином, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.
Щодо стягнення судових витрат.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України), витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи (пункт 2 частини третьої статті 133 ЦПК України).
Так, позивачем було додано до матеріалів справи квитанцію зі сплати вартості за висновок експерта по визначенню вартості автомобіля в розмірі 1 908,00 копійок (а.с. 21), які, з урахуванням задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , підлягають стягненню з відповідача. 
За ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України).
Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц.
Позивач заявив до стягнення 10 000,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу, на підтвердження яких надав договір про надання правничої допомоги №245 від 22.02.2023 року, додаткову угоду від 04.05.2026 року до договору про надання правничої допомоги, акт прийому-передачі наданих послуг від 29.12.2025 року. Як вбачається із акту прийому-передачі наданих послуг до вищевказаного правочину вартість правничої допомоги склала 10 000,00 гривень.
Суд наголошує, що не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
У постановах від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц та від 05.07.2023 у справі №911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Щодо співмірності витрат на правову допомогу слід ураховувати позицію ВС від 01.09.2020 р. у справі № 640/6209/19, відповідно до якої розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
З огляду на обставини справи, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, кількість судових засідань у вказаній справі (одне підготовче засідання), тривалість судового розгляду, значення справи для сторін, повне визнання позову відповідачем в першому підготовчому засіданні’, суд вважає, що розмір витрат позивача є непропорційним до предмету позову, вартість послуг є вочевидь завищеною, тому наявні підстави для часткового їх відшкодування відповідачем, а саме: в розмірі 5 000,00 гривень що відповідатиме обсягу наданих послуг та вимогам розумності та справедливості.
Із наведеного слідує, що понесені позивачем та документально підтвердженні витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 гривень, 1 908,00 гривень - за проведення експертизи, у зв`язку із задоволенням позову, підлягають компенсації за рахунок відповідача.
Ч.1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (ч.1 ст.142 ЦПК України).
Враховуючи визнання позову відповідачем, з нього на користь позивача слід стягнути 50% сплаченого позивачем судового збору, що становить 1 400,15 гривень. Інші 50%, тобто 1 400,15 гривень, слід повернути позивачу з державного бюджету.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 4, 7, 8, 11, 12, 13, 76, 77, 81, 83, 141, 247, 258, 259, 263, 265, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільно нажитого майна, - задовольнити.
Визнати автомобіль Mitsubishi Outlander, 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , спільно нажитим майном подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . 
В порядку поділу майна подружжя виділити у власність ОСОБА_3 автомобіль марки «Mitsubishi Outlander», 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 .
Стягнути зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію половини вартості автомобіля «Mitsubishi Outlander» 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , в розмірі 280 030 (двісті вісімдесят тисяч тридцять) гривень 00 копійок.
Стягнути зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати понесені у зв`язку зі сплатою судового збору в розмірі 1 400 (одну тисяча чотириста) гривень 15 копійок. 
Повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету України 50 % сплаченого судового збору, згідно квитанції до платіжної інструкції № 1.671766351.1 від 19 травня 2026 року на суму 2 800,30 гривень, - що становить 1 400 (одну тисячу чотириста) гривень 15 копійок. 
Стягнути зі  ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі, а саме: 1 908 (одну тисячу дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок витрат на проведення експертизи, 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок витрат на правничу допомогу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідач:  ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Суддя Луцького міськрайонного
суду Волинської області Т.А. Антіпова