ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА _01054, _м.Київ, _вул.Б.Хмельницького,44-В, _тел. _(044) _334-68-95, _E-mail: _inbox@ki.arbitr.gov.ua
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
08.09.2026 | Справа № 910/7631/26

Господарський суд міста Києва у складі судді Демидової М.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін матеріали справи
за позовом Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" (04070, вул. Андріївська, буд.4, м. Київ, код 14282829) 
до Фізичної особи-підприємця Пустовіта Андрія Івановича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) 
про стягнення грошових коштів у розмірі 348 438,79 грн 
Без виклику представників сторін
ВСТАНОВИВ:
23.06.2026 Акціонерне товариство "Перший український міжнародний банк" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Пустовіта Андрія Івановича про стягнення грошових коштів у розмірі 348 438,79 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами укладено кредитний договір «Кредит «всеБІЗНЕС» № 713809237094 від 05.11.2024, за яким позивач надав відповідачу кредит у сумі 500 000,00 грн, однак відповідач належним чином не виконав зобов`язання щодо його повернення та сплати комісії. У зв`язку з виникненням прострочення позивач направив відповідачу вимогу про дострокове погашення заборгованості, яка залишилася невиконаною, у зв`язку з чим просить стягнути заборгованість станом на 18.06.2026 у розмірі 348 438,79 грн, з яких 304 806,94 грн - заборгованість за кредитом та 43 631,85 грн - прострочена заборгованість за комісією.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.06.2026 відкрито спрощене позовне провадження у справі № 910/7631/26 без повідомлення сторін у справі; встановлено учасникам справи строки для подачі письмових заяв по суті позовних вимог.
Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини 4 статті 120 цього Кодексу.
Ухвала Господарського суду міста Києва від 29.06.2026 про відкриття провадження у справі була направлена на адресу Фізичної особи-підприємця Пустовіта Андрія Івановича, однак поштове відправлення не було вручене відповідачу та було повернуте до суду 21.07.2026, що підтверджується поштовим поверненням відправлення № R0 6721 6212 956. 
Згідно пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Таким чином, керуючись приписами п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, суд доходить висновку про те, що днем вручення відповідачу ухвали суду від 29.06.2026 є 19.07.2026 (дата проставлення на довідці відділення поштового зв`язку відмітки щодо причини повернення поштового відправлення).
Статтею 113 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом. 
За приписами ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.
Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов у визначений у відповідності до положень Господарського процесуального кодексу України строк не скористався.
За частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України в разі ненадання відповідачем відзиву в установлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Судочинство в господарських судах здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності сторін (статті 13, 14 Господарського процесуального кодексу України).
Частиною 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі, крім випадків, передбачених статтею 252-1 цього Кодексу.
Згідно ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подання доказів в обґрунтування своїх позицій у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів.
Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі, зокрема, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.
05.11.2024 між Акціонерним товариством «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (далі за текстом-Банк) та Фізичною особою-підприємцем Пустовітом Андрієм Івановичем (далі за текстом-позичальник) укладено кредитний договір «Кредит «всеБІЗНЕС» № 713809237094 (далі за текстом-Договір) в електронній формі за допомогою системи «Інтернет Банкінг» шляхом підписання його електронним підписом, що підтверджується протоколом створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису.
Відповідно до умов Договору позивач зобов`язався надати відповідачу кредит, а відповідач прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, сплатити плату за кредит та повернути позивачу кредит у повному обсязі в порядку та строки, визначені Договором і типовими умовами кредитування.
Сторонами погоджено, зокрема, такі умови кредитування: сума кредиту 500 000,00 грн; валюта кредитування гривня; строк кредитування до 05.11.2027 включно; комісійна винагорода за надання кредиту 1 % від суми кредиту, що сплачується одноразово за рахунок кредитних коштів; комісійна винагорода за обслуговування кредиту 1,6 % за один місяць користування кредитом, що сплачується щомісячно згідно з графіком платежів; процентна ставка за користування кредитом 0,00001 % річних; процентна ставка на прострочену суму кредиту 0,00001 % річних.
Згідно з пунктом 1.4 Договору відповідач зобов`язався повертати кредит та сплачувати плату за кредит відповідно до встановленого графіка платежів. 
Зокрема, у період з 05.12.2024 по 05.10.2027 відповідач мав щомісячно сплачувати по 21 888,89 грн, з яких 13 888,89 грн становить платіж за основною сумою кредиту та 8 000,00 грн комісійна винагорода за обслуговування кредиту. Останній платіж у розмірі 21 888,85 грн мав бути здійснений 05.11.2027.
Типові умови кредитування в рамках кредитного договору «Кредит «всеБІЗНЕС», укладеного в системі інтернет-банкінг ПУМБ digital business АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», визначені невід`ємною частиною Договору.
На виконання умов Договору 05.11.2024 позивачем надано відповідачу кредитні кошти у розмірі 500 000,00 грн, з яких 495 000,00 грн перераховано відповідачу, а 5 000,00 грн спрямовано на сплату комісійної винагороди за надання кредиту, що підтверджується платіжними інструкціями від 05.11.2024 №TR.87896125.60173.29514 та №TR.87896125.60172.29514.
Відповідач здійснював належне погашення заборгованості за Договором, зокрема, за період з 05.12.2024 по 05.04.2025.
Починаючи з 05.05.2025, відповідач допустив прострочення сплати чергових платежів, які частково погашалися ним у серпні-вересні 2025 року з перевищенням належних до сплати сум.
Надалі платежі за період з 05.10.2025 по 05.01.2026 здійснювалися відповідачем у повному обсязі.
Починаючи з 05.02.2026 відповідач допустив чергове прострочення сплати платежів, яке станом на дату звернення позивача до суду погашене не було.
У зв`язку з наявністю простроченої заборгованості за Договором станом на 26.05.2026 позивач 30.05.2026 направив на адресу місцезнаходження відповідача вимогу від 26.05.2026 № 354 про погашення простроченої заборгованості у розмірі 342 124,81 грн. Направлення зазначеної вимоги підтверджується описом вкладення до поштового відправлення № 0505629724774 та відомостями про відстеження поштового відправлення з офіційного вебсайту АТ «Укрпошта».
Згідно з розрахунком заборгованості, складеним позивачем станом на 18.06.2026 включно, загальний розмір заборгованості відповідача за Договором становить 348 438,79 грн, з яких 304 806,94 грн заборгованість за сумою кредиту, у тому числі 69 274,30 грн прострочена заборгованість та 235 532,64 грн строкова заборгованість, а також 43 631,85 грн заборгованість за комісійною винагородою.
Зазначену заборгованість відповідачем не погашено, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 348 438,79 грн заборгованості за кредитним договором № 713809237094 від 05.11.2024.
Надавши правову оцінку спірним правовідносинам, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі з наведених нижче підстав.
Стаття 509 Цивільного кодексу України визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.
Зобов`язання, в силу вимог статей 525, 526 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є кредитним договором, а відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Приписами частини 2 вищевказаної статті Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За частинами 1 та 3 статті 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Пунктом 1.1.3 статті 1 Договору сторони визначили, що строк кредитування - до 05.11.2027 включно.
При цьому, пунктом 1.4 Договору погоджено графік та суму кредитних платежів, згідно з яким відповідач мав щомісячно, не пізніше 5 числа, сплачувати по 21 888,89 грн. (з яких 13 888,89 грн. - платіж за основною сумою кредиту та 8 000,00 грн. - комісійна винагорода за обслуговування кредиту), а в останній платіж 05.11.2027 у розмірі 21 888,85 грн.
Втім, відповідачем було порушено зобов`язання по оплаті кредиту та комісії згідно установленого сторонами графіку, доказів зворотного суду не надано.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів належних йому.
Пунктом 4.1 Типових умов кредитування, що розміщені на інтернет-сайті Банку (за електронною адресою: https://www.pumb.ua/) та є невід`ємною частиною кредитного договору, встановлено, що кожна з перелічених нижче подій повинна тлумачитись як несприятлива подія, зокрема несплата позичальником будь-якої суми, що належить до сплати на користь банку згідно з договором/ типовими умовами, у передбачений ними строк, та/або невиконання або неналежне виконання позичальником будь-яких інших обов`язків за договором та/або за іншими договорами, укладеними між сторонами.
У випадку виникнення будь-якої несприятливої події банк набуває право вимагати від позичальника достроково повернути виданий позичальникові кредит, а позичальник зобов`язаний, незважаючи на положення п. 1.1.3, п. 1.4 договору, п. 5.1.1 Типових умов, виконати таку вимогу банку і повернути отриманий кредит в повному обсязі разом із платою за кредит і штрафними санкціями, що підлягають сплаті позичальником на користь банку згідно з договором, в строк не пізніше 7 (семи) банківських днів з моменту отримання відповідної вимоги. У разі невиконання позичальником зазначеної вимоги банк має право здійснювати договірне списання грошових коштів з рахунків позичальника в порядку, встановленому договором та Типовими умовами, для погашення боргових зобов`язань позичальника (пункт 4.2 Типових умов кредитування).
Як вбачається з матеріалів справи, позивач реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, надіславши на належну відповідачу адресу 30.05.2026 вимогу про погашення простроченої заборгованості № 354 від 26.05.2026, що підтверджується списком згрупованих відправлень АТ «Укрпошта» « 20260526 ПУМБ_ОП_87», та фіскальним чеком АТ «Укрпошта» від 30.05.2026.
Зазначена вимога залишена відповідачем без відповіді та задоволення.
Відповідно до частини першої статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.
Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
При цьому судом враховано, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц.
З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт надання позивачем кредитних коштів та факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасного повернення кредиту підтверджений матеріалами справи і не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 304 806,94 грн.
Відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За приписами частин 1 та 2 статті 1056-1 Цивільного кодексу України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Пунктом 1.1.4.2 Договору сторони узгодили, що комісійна винагорода за обслуговування кредиту становить 1,6% за один місяць користування кредитом. Комісійна винагорода розраховується шляхом множення тарифу комісійної винагороди на суму кредиту відповідно до п. 6.3.2 Типових умов та сплачується щомісячно згідно графіку платежів, наведеного в п. 1.4 Договору.
Щодо посилання позивача на розмір заборгованості за комісійною винагородою у сумі 43 631,85 грн суд зазначає таке: з нарахованої суми комісії у розмірі 155 733,24 грн відповідачем фактично сплачено 112 101,39 грн, у зв`язку з чим непогашений залишок заборгованості за комісійною винагородою станом на 18.06.2026 становить 43 631,85 грн, що відповідає наданому позивачем розрахунку заборгованості та узгоджується з матеріалами справи.
Отже, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за Договором в загальному розмірі 348 438,79 грн, з яких 304 806,94 грн - заборгованість за сумою кредиту (у тому числі 69 274,30 грн - прострочена заборгованість та 235 532,64 грн - строкова заборгованість) та 43 631,85 грн - заборгованість за комісійною винагородою, є обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи, і підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність у нього правової підстави для утримання перерахованих позивачем коштів, як і не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору у розмірі 4 181,27 грн покладаються на відповідача.
Керуючись статтями 129, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -
ВИРІШИВ:
1. Позов Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" задовольнити повністю.
2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Пустовіта Андрія Івановича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" (04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4, код 14282829) 304 806 (триста чотири тисячі вісімсот шість) грн 94 коп. заборгованості за сумою кредиту, 43 631 (сорок три тисячі шістсот тридцять одну) грн 85 коп. заборгованості за комісійною винагородою та витрати зі сплати судового збору у розмірі 4 181 (чотири тисячі сто вісімдесят одну) грн 27 коп.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, та в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.
З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua/.
Повний текст рішення складено та підписано 08.09.2026.

Суддя Марія ДЕМИДОВА