Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа №338/1363/26
Провадження №2-а/338/13/26
19 серпня 2026 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області 
в складі : головуючого-судді Шишка О.А.
з участю : секретаря Сіщук Г.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому просить скасувати постанову №1550 від 31 липня 2026 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн, а справу про адміністративне правопорушення закрити.
Позов обґрунтовує тим, що він перебуває на військовому обліку в 1-му відділі ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою з інвалідністю третьої групи та має право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.
Відповідно до витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 3 липня 2026 року йому з 1 липня 2026 року повторно встановлено третю групу інвалідності строком на три роки. Для оформлення відстрочки 6 липня 2026 року він подав через Центр надання адміністративних послуг Богородчанської селищної ради необхідні документи, зокрема витяг із рішення про встановлення інвалідності.
Повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки на 20 липня 2026 року позивач не отримував. ІНФОРМАЦІЯ_2 чи оператора поштового зв`язку йому не телефонували, повідомлень про надходження рекомендованого поштового відправлення він також не одержував.
Побачивши 22 липня 2026 року в застосунку «Дія» інформацію про перебування в розшуку та одночасно в застосунку «Резерв+» відомості про надану відстрочку, позивач відразу самостійно прибув до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для з`ясування обставин.
Того ж дня стосовно нього складено протокол №1907 про адміністративне правопорушення, а постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №1550 від 31 липня 2026 року його притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП за неприбуття за повісткою.
Позивач вважає, що його вини у неприбутті немає, оскільки про існування повістки та визначені у ній дату, час і місце явки він не знав. Належних доказів вручення йому повістки або інформування про надходження поштового відправлення відповідач не надав.
Ухвалою суду від 11 серпня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Відповідач подав відзив, у якому проти задоволення позову заперечив.
У відзиві зазначено, що 5 липня 2026 року на відому задекларовану адресу проживання позивача надіслано повістку №8105010 про необхідність прибути 20 липня 2026 року о 09 год 00 хв до ІНФОРМАЦІЯ_1 для уточнення даних.
Відповідно до відомостей про відстеження поштового відправлення рекомендований лист повернуто відправнику через відсутність одержувача за вказаною адресою. Відповідач вважає, що така відмітка відповідно до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, є належним підтвердженням оповіщення позивача.
Оскільки позивач у зазначені в повістці час і місце не прибув та про причини неприбуття не повідомив, відповідач вважає, що його правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП. Наявність у позивача інвалідності та права на відстрочку, на думку відповідача, не звільняла його від обов`язку прибути за викликом для уточнення військово-облікових даних.
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що 6 липня 2026 року звернувся через Центр надання адміністративних послуг Богородчанської селищної ради для оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, подавши необхідні документи, зокрема витяг із рішення про встановлення йому третьої групи інвалідності.
Повістки про необхідність прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки він не отримував. ІНФОРМАЦІЯ_2 або оператор поштового зв`язку йому не телефонували, повідомлення про надходження рекомендованого поштового відправлення він також не одержував.
Побачивши 22 липня 2026 року в застосунку «Дія» інформацію про перебування в розшуку та одночасно в застосунку «Резерв+» відомості про надану відстрочку, відразу самостійно прибув до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для з`ясування обставин. Наголосив, що наміру ухилятися від явки не мав, свої військово-облікові дані уточнював своєчасно.
Представник позивача - адвокат Соболик О.В. позов підтримала з наведених у ньому підстав. Звернула увагу, що повістка позивачу не вручена, а відповідачем не надано доказів його телефонного інформування або залишення в поштовій скриньці повідомлення про надходження рекомендованого листа. Крім того, поштове відправлення повернуто до закінчення передбачених правилами поштового зв`язку трьох робочих днів після невдалої спроби його вручення.
Представник відповідача в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи без його участі.
Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи й оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За змістом частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, добросовісно, розсудливо, пропорційно, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.
Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Частиною третьою статті 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період.
Згідно з абзацом другим частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці, для виконання визначених законом обов`язків.
Відповідно до частини третьої статті 22 цього Закону поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій, визнаються перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк, а також смерть близького родича.
Разом із тим обов`язок прибути у визначені дату, час і місце може виникнути лише за умови належного доведення повістки до відома особи в установленому законодавством порядку.
Судом установлено, що ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку в 1-му відділі ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №254/26/6099/В від 3 липня 2026 року позивачу з 1 липня 2026 року встановлено третю групу інвалідності строком на три роки.
Описом вхідного пакета документів підтверджено, що 6 липня 2026 року ОСОБА_1 звернувся через Центр надання адміністративних послуг Богородчанської селищної ради за отриманням відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. До поданого ним пакета документів входили витяг із рішення експертної команди, військово-обліковий документ і паспорт громадянина України.
З наданої відповідачем повістки №8105010 убачається, що вона сформована 5 липня 2026 року на ім`я ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . У повістці зазначено про необхідність прибути 20 липня 2026 року о 09 год 00 хв до ІНФОРМАЦІЯ_1 для уточнення даних.
Повістку направлено рекомендованим поштовим відправленням №RO67218154210 з описом вкладення на зазначену адресу позивача.
Разом із тим сам факт формування та направлення повістки не є безумовним доказом належного оповіщення особи про виклик.
Відповідно до пункту 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560, належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку є день отримання поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та документами від оператора поштового зв`язку, або день проставлення в поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи відмітки про відсутність особи за відповідною адресою.
Водночас така відмітка має бути проставлена з дотриманням установленого порядку вручення та повернення рекомендованого поштового відправлення.
За змістом Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року №270, рекомендовані листи з позначкою «Повістка ТЦК» під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату.
У разі відсутності адресата за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує його за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК».
Якщо протягом трьох робочих днів після інформування відділенням поштового зв`язку адресат не з`явився для одержання рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК», працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за зазначеною адресою», засвідчує її в установленому порядку та не пізніше наступного робочого дня повертає такий лист відправнику.
За відомостями відстеження поштового відправлення №RO67218154210 воно прийняте оператором поштового зв`язку 7 липня 2026 року.
Вранці 10 липня 2026 року зафіксовано статус «невдала спроба вручення - інші причини». Відомості про те, що цього дня встановлено саме відсутність адресата за місцем проживання, у матеріалах справи відсутні.
Не надано також доказів того, що позивача було поінформовано про надходження рекомендованого листа за номером телефону або що до його абонентської поштової скриньки вкладено відповідне повідомлення. Відомостей про дату й спосіб такого інформування поштові документи не містять.
При цьому номер мобільного телефону позивача був відомий відповідачу та зазначений у складеному ним протоколі про адміністративне правопорушення. Однак ні в наданій суду повістці, ні в описі вкладення та адресних даних поштового відправлення номер телефону позивача не зазначений.
Суд враховує, що Правила надання послуг поштового зв`язку передбачають альтернативні способи інформування адресата - за наявним номером телефону та/або шляхом вкладення повідомлення до поштової скриньки. Тому сама собою відсутність номера телефону на поштовому відправленні не є безумовною підставою для визнання оповіщення неналежним.
Однак у цій справі відповідач не надав доказів застосування жодного з передбачених способів інформування позивача про надходження рекомендованого листа.
Крім того, вже 13 липня 2026 року о 01 год 36 хв у системі відстеження зафіксовано повернення відправнику з підстави «одержувач відсутній за вказаною адресою».
Отже, від часу зафіксованої 10 липня 2026 року невдалої спроби вручення до оформлення повернення відправлення 13 липня 2026 року передбачений Правилами надання послуг поштового зв`язку строк у три робочі дні не минув.
За таких обставин відмітка про відсутність одержувача за вказаною адресою зроблена без дотримання встановленої процедури та не може визнаватися достатнім доказом належного оповіщення позивача про виклик.
Формальне зазначення в системі відстеження поштового відправлення причини його повернення саме собою не усуває обов`язку відповідача довести дотримання процедури, яка передує проставленню такої відмітки, зокрема здійснення інформування адресата та сплив трьох робочих днів після нього.
Посилання відповідача на пункт 41 Порядку №560 не спростовує цього висновку, оскільки відмітка оператора поштового зв`язку може вважатися належним підтвердженням оповіщення лише тоді, коли вона зроблена за результатами процедури, передбаченої законодавством, а не незалежно від дотримання порядку вручення поштового відправлення.
Суд також установив, що в протоколі №1907 від 22 липня 2026 року та постанові №1550 від 31 липня 2026 року під час опису правопорушення зазначено про неявку позивача за повісткою №8105010 від 22 липня 2026 року на 20 липня 2026 року.
Водночас надана суду повістка з таким самим номером датована 5 липня 2026 року.
Наведена розбіжність свідчить про неналежну узгодженість матеріалів справи про адміністративне правопорушення та неточність викладення фактичних обставин у протоколі й постанові. 
Пояснення позивача про те, що він не знав про повістку, узгоджуються з дослідженими поштовими документами. Вони також підтверджуються його подальшою поведінкою.
Після того як 22 липня 2026 року позивач дізнався про внесення відомостей щодо його розшуку, він того ж дня самостійно прибув до територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Обставину добровільного прибуття позивача зафіксовано як у протоколі, так і в оскаржуваній постанові.
Крім того, ще 6 липня 2026 року, тобто до дати відправлення повістки на пошту, позивач подав через Центр надання адміністративних послуг документи для оформлення відстрочки, зокрема документ про встановлення інвалідності. Такі дії не узгоджуються з твердженням відповідача про свідоме ігнорування ним обов`язків військовозобов`язаного.
Водночас самостійне звернення до ЦНАП та наявність відстрочки не замінюють обов`язку з`явитися за належно врученою повісткою. Ці обставини суд враховує лише в сукупності з відсутністю доказів оповіщення, оцінюючи пояснення позивача та наявність у його діях вини.
Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.
Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За приписами статті 280 КУпАП посадова особа під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна відповідна особа в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах щодо протиправності рішень суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача.
Докази, надані відповідачем, не підтверджують, що позивач отримав повістку, був поінформований про надходження рекомендованого листа або іншим способом дізнався про необхідність прибути 20 липня 2026 року до територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
За відсутності належного оповіщення позивач об`єктивно не міг виконати зазначену в повістці вимогу, а тому його неприбуття не може оцінюватися як винне порушення законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Таким чином, відповідач не довів наявності в діях ОСОБА_1 усіх обов`язкових ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП, а оскаржувана постанова не відповідає критеріям обґрунтованості та правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України.
Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
За встановлених обставин позов належить задовольнити, постанову №1550 від 31 липня 2026 року скасувати, а справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 закрити.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 72-77, 90, 139, 241-246, 286 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.
Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №1550 від 31 липня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн.
Справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за частиною третьою статті 210-1 КУпАП закрити.
Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий О. А. Шишко