ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2026 року | м. Львів | Справа № 819/596/16 пров. № А/857/7060/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача: Судової-Хомюк Н.М.,
суддів: Глушка І.В., Затолочного В.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 січня 2025 року у справі № 819/596/16 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про скасування податкового повідомлення-рішення
суддя в 1-й інстанції – Мірінович У.А.
час ухвалення рішення – не визначений,
місце ухвалення рішення – м. Тернопіль,
дата складання повного тексту рішення – 16 січня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся в суд із позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області (далі – відповідача), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 0081091702 від 13.11.2014, яким позивачу нараховано грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 145670,34грн, в тому числі за основним платежем в розмірі 116400,27грн та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 29270,07 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення контролюючим органом прийнято безпідставно, оскільки позивачу хоча і було анульовано (прощено) суми боргу за кредитними договорами із ПАТ «Універсал банк» № CL15619 від 25.01.2008, із АТ «ОТП Банк» № ML-Е00/063/2007 від 27.07.2007 та № ML-E00/146/2008 від 06.08.2008, однак доходу, про який контролюючий орган вказує в акті перевірки, та на підставі якого прийняв оскаржуване податкове повідомлення - рішення, позивач не отримав, а отже, на думку позивача, і обов`язок щодо сплати податок з доходу фізичних осіб сплачувати не виник.
Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 15.08.2016 у справі № 819/596/16, яку залишено без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.12.2016, в задоволенні позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення від 30.06.2016 № 82232-1305, відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 08.05.2018 скасовано вказані рішення судів першої та апеляційної інстанції, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
У постанові Верховний Суд вказав, що суди не дослідили чи повідомлявся позивач у спосіб визначений нормами Податкового кодексу України (пункт «д» пункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України) про прощення боргу ПАТ «Універсал Банк» за кредитним договором № CL15619 від 25.01.2008 та не було встановлено правового статусу складових сум заборгованості позивача за кредитними договорами від 27.07.2007 № МL-Е00/063/2007 та від 06.08.2008 № МL-Е00/146/2008, укладеними між позивачем та АТ «ОТП Банк» (в подальшому право вимоги боргових зобов`язань за якими відступлено ТОВ «ОТП ФАКТОРИНГ Україна»), які були анульовані кредитором (основна сума кредиту (тіло кредиту), відсотки, штрафи, пеня), що є визначальним для розрахунку суми доходу позивача та сплати з такого доходу податку на доходи фізичних осіб.
За результатами нового розгляду справи, рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 02.10.2018, скасовано спірне податкове повідомлення-рішення № 0081091702 від 13.11.2014.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.02.2019 рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02.10.2018 змінено в частині мотивів задоволення позову. 
Постановою Верховного Суду від 09.10.2024 вказані вище рішення судів першої та апеляційної інстанції скасовано, а справу направлено на повторний новий розгляд до суду першої інстанції.
У цьому рішенні Верховний Суд зазначив, що в прощену (анульовану) кредиторами позивачу суму боргу було включено також проценти, сплачувані позичальником згідно з договорами від 25.01.2008 № CL15619 та № МL-Е00/146/2008 від 06.08.2008. Верховний Суд вказав, що суди ухвалюючи рішення, не встановили конкретні суми прощеного (анульованого) боргу по тілу кредиту та за нарахованими відсотками, а лише обмежилися висновками про те, що в прощену суму боргу включено також проценти, сплачувані позичальником згідно з договорами за користування кредитними коштами.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 січня 2025 року у справі № 819/596/16 адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № 0081091702 від 13 листопада 2014 року в частині грошового зобов`язання на суму 9842 гривні 50 коп., з яких:
- 7874 гривні 00 коп. основного платежу з податку на доходи фізичних осіб;
- 1968 гривень 50 коп. штрафних (фінансових) санкцій.
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Тернопільській області судовий збір в сумі 98 гривень 15 коп.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позов задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що як суд так і відповідач не вірно визначили тіло кредиту, яке оподатковується як додаткове благо. Позивач зазначає, що тіло кредиту по кредитному договору 2007 року становить 404054,94 грн., а по кредитному договору 2008 року 197219,28 грн., всього 329512,22 грн. 
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу у якому просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги з мотивів, які наведені в судовому рішенні.
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження, згідно з положеннями статті 311 КАС України.
Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів виходить з наступних підстав.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач неправильно визначив тіло прощеного кредиту, як додаткового блага і невірно визначив податкове зобов`язання позивача.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Тернопільська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Тернопільській області, на підставі наказу № 2513 від 30.09.2014 провела позапланову невиїзну документальну перевірку позивача щодо правильності нарахування та своєчасності сплати податку на доходи з фізичних осіб за період з 01.01.2012 по 31.12.2012. 
За результатом документальної позапланової невиїзної перевірки позивача податковий орган склав акт № 7361/19-18-17-03/2942604590 від 30.09.2014.
В ході перевірки відповідач зафіксував наступні порушення:
неподання позивачем до Тернопільської ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області в строк до 01.05.2013 податкової декларації про майновий стан і доходи одержані в 2012 році, чим порушено вимоги підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 та підпункту «в» пункту 176.1 статі 176 Податкового кодексу України;
неперерахування до бюджету в строк до 01.08.2013 сум податку на доходи фізичних осіб за отриманий у 2012 році дохід в розмірі 116400,27грн, чим порушено підпункт «е» пункту 176.1 статті 176 та абзацу 1 пункту 179.7 статті 179 Податкового кодексу України (у відповідних редакціях).
Такі висновки зроблено податковим органом з підстав того, що ПАТ «Універсал банк», у звітності за ІІІ квартал 2012, а саме: в Податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, відобразило суму боргу (кредиту) позивача у розмірі 87733,17 грн з ознакою доходу «126-додаткове благо» 
Тернопільською ОДПІ на адресу ПАТ «Універсал банк» надіслала лист № 17325/19-18-17-03 від 25.06.2014 про надання інформації про виплату доходів у 2012 році фізичним особам, зокрема позивачу, а також копій відповідних документів згідно вимог пункту «д» підпункту 164.2.17 статті 164 Податкового кодексу України.
На вказаний запит, податковий орган отримав відповідь від ПАТ «Універсал банк» № 2128 ГО від 10.07.2014 із змісту якої слідує, що борг фізичної особи ОСОБА_1 перед ПАТ «Універсал банк» за кредитним договором № CL15619 від 25.01.2008 (основний договір) становить 10976,25 дол. США, однак, згідно з актом «Про припинення зобов`язань» від 02.08.2012, який є додатком до основного договору, вважається погашеним повністю шляхом прощення такої заборгованості, а позичальник вважається таким, що виконав свої зобов`язання за основним договором в повному обсязі.
TOB «ОТП ФАКТОРИНГ Україна» у звітності за IV квартал 2012 року, а саме: в податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, відобразило суму боргу (кредиту) позивача у розмірі 598323,69 грн з ознакою доходу «126-додаткове благо».
Тернопільська ОДПІ на адресу TOB «ОТП ФАКТОРИНГ Україна» надіслала лист № 17326/19-18-17-03 від 25.06.2014 про надання інформації про виплату доходів у 2012 році фізичним особам, зокрема позивача, а також копій відповідних документів згідно вимог пункту «д» підпункту 164.2.17 статті 164 Податкового кодексу України .
08.07.2014 Тернопільська ОДПІ отримала відповідь від TOB «ОТП ФАКТОРИНГ Україна» № 16/2 із змісту якої слідує, що на підставі Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 29.06.2010 AT «ОТП Банк» відступив TOB «ОТП ФАКТОРИНГ Україна» права вимоги боргових зобов`язань за кредитним договором № ML-E00/063/2007 від 27.07.2007 (Договір-1) та № ML-Е00/146/2008 від 06.08.2008 (Договір-2), укладеним між згаданим банком та ОСОБА_1 . Вказано, що станом на 23.10.2012, позивач здійснив погашення боргових зобов`язань за Договором-1 в обсязі 22839,00 дол. США, за Договором-2 в обсязі 11161,00 дол. США. Керуючись положеннями статті 605 Цивільного кодексу України та на підставі Договору комісії, укладеного між TOB «ОТП ФАКТОРИНГ Україна» та AT «ОТП Банк», останнім 23.10.2012 було укладено Додаткові договори № 1 до Договору-1 і Договору-2, згідно з умовами яких здійснювалося прощення боргу ОСОБА_1 у загальному розмірі 598323,69 грн.
Відповідач до початку проведення перевірки, також було надіслано запит № 17324/19-18-17-03 від 25.06.2014 до позивача з вимогою надати інформацію та пояснення щодо отриманих у 2012 році доходів, в тому числі згідно з кредитними договорами ПАТ «Універсал Банк» та ТОВ «ОТП ФАКТОРИНГ Україна», а також повідомлень вказаних установ-кредиторів про прощення позивачу боргу (кредиту).
Однак, позивач будь-яких відомостей, документів чи пояснень податковому органу не надав.
13.11.2014 на підставі отриманих документів відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення № 0081091702, на підставі якого позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 145670,34 грн, в тому числі 116400,27коп за основним платежем та 29270,07грн штрафних (фінансових) санкцій. До штрафних (фінансових) санкцій також входить сума штрафу в розмірі 170 грн за неподання податкової звітності за 2012 рік.
Не погодившись із цим рішенням позивач подав позовну заяву до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, апеляційний суд зазначає наступне.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд враховує, що згідно з підпунктами 163.1.1, 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).
Відповідно до абзацу другого пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України загальний оподатковуваний дохід це будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, дохід з джерелом їх походження з України це будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.
За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).
Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України додаткові блага це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).
Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України, є вичерпним.
Так, відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (в редакції, чинній до 01.01.2015) до оподатковуваного доходу включаються суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.
Згідно з підпунктом «б» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов`язання.
Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, в разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.
Тому сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається в його оподатковуваний дохід. Разом з цим, сума процентів, нарахованих банком за умовами договору за користування кредитом, комісій та/або штрафних санкцій (пені) не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, комісій та/або штрафних санкцій (пені), нарахованих за користування кредитом й за прострочення виконання грошового зобов`язання, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.
Відсутність в підпункті «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України точності щодо визначення додаткового блага у вигляді суми боргу платника податку (процентного), анульованого кредитором за його самостійним рішенням, була усунена шляхом внесення змін Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» №71-VIII від 28.12.2014, який набрав чинності з 01.01.2015.
Згідно з підпунктом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (в редакції, чинній з 01.01.2015) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.
Отже законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, комісії та/або штрафні санкції (пеню), прощені (анульовані) кредитором.
Враховуючи наведене, суд вважає, що оподатковуваним доходом позивача є лише основна заборгованість за кредитом, прощена (анульована) банком. Прощені (анульовані) банком проценти за користування кредитом не є доходом платника податків, а тому база оподаткування повинна визначатись лише з суми, прощеної (анульованої) банком, яку позивач фактично отримав за банківським кредитом, без врахування процентів.
Апеляційний суд встановив, що між позивачем та ПАТ «Універсал Банк» укладений кредитний договір № CL15619 від 25.01.2008.
Із змісту Акту від 02.08.2012 про припинення зобов`язань за договором № CL15619 від 25.01.2008 станом на 02.08.2012 загальний розмір заборгованості позичальника перед кредитором ПАТ «Універсал Банк» в сумі 10976,25 доларів США (87733,17 грн) вважається погашеним повністю шляхом прощення кредитором такої заборгованості позичальнику (на підставі статті 605 Цивільного кодексу України «прощення боргу»), а позичальник вважається таким, що виконав свої зобов`язання за Основним договором в повному обсязі.
ПАТ «Універсал Банк» відобразив суму боргу 87733,17 грн, відшкодованого позивачу в звітності за III квартал 2012 року з ознакою « 126» - додаткове благо.
Окрім цього, згідно матеріалів справи, між позивачем та AT «ОТП Банк» було укладено два кредитні договори, а саме: № ML-E00/063/2007 від 27.07.2007 та № ML-Е00/146/2008 від 06.08.2008.
Надалі, між AT «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладений договір від 29.06.2010 про купівлю-продаж кредитного портфелю, на підставі якого AT «ОТП Банк» відступив на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право вимоги боргових зобов`язань за кредитними договорами, укладеними з позивачем, про які зазначено вище.
Апеляційний суд встановив, що між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та AT «ОТП Банк», останніми 23.10.2012 укладено додаткові договори до вказаних договорів.
Згідно з умовами додаткового договору №1 від 23.10.2012 до кредитного договору №ML-E00/063/2007 від 27.07.2007 та додаткового договору № 1 від 23.10.2012 до кредитного договору № ML-Е00/146/2008 від 06.08.2008 сторони узгодили внести зміни та доповнення до кредитного договору, за умовами яких ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» прощено (анульовано) позивачу борг у загальному розмірі 598323,69грн.
ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» відобразило вказану суму боргу в податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було відшкодовано, а саме в звітності за IV квартал 2012 року з ознакою « 126» - додаткове благо.
У матеріалах справи є довідка ПАТ «Універсал Банк» № 27617 від 09.06.2016, у якій банк навів розрахунок заборгованості позивача за кредитним договором № CL15619 від 25.01.2008 (станом на 02.08.2012) та вказав, що вона становила суму в розмірі 10976,25 доларів США, в тому числі:
загальна прострочена основна сума кредиту - 5612,21 доларів США;
загальна сума прострочених процентів за користування кредитом - 3531,43 доларів США;
загальна сума підвищених процентів, нарахованих на прострочену основну суму кредиту - 1832,61 доларів США.
Також у матеріалах справи є довідки ТОВ «ОТП Факторинг Україна» № 460 від 02.08.2018 та № 461 від 02.08.2018, у яких товариство навело розрахунок заборгованості позивача за кредитними договорами.
Так, зокрема, згідно з довідкою № 460 від 02.08.2018 (щодо кредитного договору №ML-E00/063/2007 від 27.07.2007), у позивача на дату підписання додаткового договору № 1 23.10.2012 була загальна заборгованість в розмірі 72579,34 доларів США, з яких:
сума основного зобов`язання 50551,10 доларів США;
відсотки 22028,24 доларів США.
Банк у цій довідці вказав, що станом на дату підписання додаткового договору № 1 від 23.10.2012, на погашення заборгованості позивач вніс 182552,13 грн, що по курсу НБУ 7,993грн на дату внесення становить 22839 доларів США, а саме було погашено:
сума основного зобов`язання в розмірі 810,76 доларів США;
відсотки 22028,24 доларів США.
Відтак банк вказав, що в межах кредитного договору № ML-Е00/063/2007 від 27.07.2007, сторонами було досягнуто домовленості про списання заборгованості по кредиту (тіло) у розмірі 397574,54грн.
Згідно з довідкою ТОВ «ОТП Факторинг Україна» №461 від 02.08.2018 (щодо кредитного договору № ML-E00/146/2008 від 06.08.2008), у позивача на дату підписання додаткового договору № 1 від 23.10.2012 була загальна заборгованість в розмірі 36276,62 доларів США, з яких:
сума основного зобов`язання 24674 доларів США;
відсотки 11602,62 доларів США.
Банк у цій довідці вказав, що на дату підписання додаткового договору № 1 від 23.10.2012, на погашення заборгованості позивач вніс 89209 грн. 88 коп., що по курсу НБУ 7,993 на дату внесення становить 11161 доларів США, а саме було погашено відсотки в розмірі 11161 доларів США.
Відтак банк вказав, що в межах кредитного договору № ML-Е00/146/2008 від 06.08.2008 сторонами було досягнуто домовленості про списання заборгованості по кредиту (тіло) у сумі 197219,28грн та за відсотками в сумі 3529,87грн.
Таким чином, з наведеного слідує, що у прощену (анульовану) суму боргу були включені як тіло кредиту так відсотки та підвищені відсотки, які сплачувалися позичальником згідно з кредитними договорами.
При цьому, сума прощеного (анульованого) позивачу основного боргу (тіла кредиту) за трьома кредитними договорами сукупно становить 639652,21грн, а саме:
ПАТ «Універсал Банк» - 44858,3945грн (по курс долара США станом на дату прощення 02.08.2012 - 7,993грн);
ТОВ «ОТП Факторинг Україна» - 397574,54грн (кредитний договір 2007 року) та 197219,28грн (кредитний договір 2008 року) (по курсу долара США станом на дату прощення 23.10.2012 - 7,993грн).
Таким чином, вказана сума основного боргу (кредиту) прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, є додатковим благом, що підлягає включенню до річного оподатковуваного доходу платника податків.
Із розрахунку суми податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування та суми штрафних санкцій щодо неї (згідно оскарженого у даній справі податкового повідомлення-рішення) слідує, що об`єкт оподаткування (основна сума боргу (тіла кредиту) прощеного позивачу кредиторами) в сумі 639652,21 грн підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб в сумі 108526,27 грн
Відповідач від цієї суми податку нарахував штрафні (фінансові) санкції у сумі 27131,57 грн (25%*108526,27грн) (без врахування суми штрафу в розмірі 170грн за неподання податкової декларації до 01.05.2013).
Отже, позивачу сліду було сплатити податок на доходи фізичних осіб в сумі 108526,27грн та штрафну (фінансову) санкцію в сумі 27301,57грн (27131,57грн + 170грн).
Отже, апеляційний суд встановив, що позивач податкову декларацію не подав, податок самостійно не сплатив, натомість відповідач невірно визначив позивачу податкове зобов`язання. 
Відтак. на думку апеляційного суду, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що податкове повідомлення - рішення № 0081091702 від 13.11.2014 необхідно частково скасувати на суму 9842,50 грн, а саме: сума грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб - 7874,00 грн, штрафні санкції 1968,50 грн.
Щодо покликань представника позивача на хибність розрахунків, зроблених банками у наданих на вимогу суду довідках, то апеляційний суд звертає увагу, що позивач на підтвердження цих доводів доказів не надав.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення, вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не встановлено. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 січня 2025 року у справі № 819/596/16 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя | | Н. М. Судова-Хомюк
судді | | І. В. Глушко
| | В. С. Затолочний