Справа№938/1089/26 
Провадження № 3/938/593/26 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 серпня 2026 року        селище Верховина

Суддя Верховинського районного суду Івано-Франківської області Бучинський А.Б., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов відвідділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 », ІНФОРМАЦІЯ_2  про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване та фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , громадянина України, згідно даних протоколу працює в АТ КБ «Приватбанк», до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.204-1 КпАП України, 
в с т а н о в и в:

з протоколу про адміністративне правопорушення серія ЗхРУ №358440 від 19.06.2026, вбачається, що 19.06.2026 о 13 год 20 хв. прикордонним нарядом «Прикордонний патруль», на напрямку 490 п/зн., на відстані 15 км. від лінії державного кордону на території Зеленської ОТГ Верховинського району Івано-Франківської області, на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 », в межах контрольованого-прикордонного району, був виявлений гр. України ОСОБА_1 спільно з іншою особою, щодо якої складено окремий протокол про адміністративне правопорушення, за спробу незаконного перетину державного кордону, поза встановленим пунктами пропуску через державний кордон України, чим порушив вимоги ст.ст.9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.204-1 КУпАП.
З матеріалів справи вбачається, що матеріали адміністративної справи відносно  ОСОБА_1 , за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП надійшли до суду 14.07.2026, та відповідно до положень ч.2 ст.277 КУпАП, були призначені до розгляду цього ж дня.
Оскільки особа, яка притягається до відповідальності в судове засідання не з`явилась, з метою належного повідомлення її про дату, час та місце розгляду справи, забезпечення можливості реалізації нею свого права на захист, розгляд справи було відкладено на 19.08.2026.
В жодне з призначених судових засідань, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, повторно не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку. 17.08.2026 через через систему "Електронний суд" від його захисника, адвоката Сергієнко Н.О. надійшло клопотання про закриття провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення. Зазначає про те, що документи оформлювалися працівниками прикордонної служби в умовах фактичного утримання особи, невизначеності щодо тривалості такого утримання та подальших дій щодо неї. Як пояснює ОСОБА_1 , під час оформлення документів у нього склалося переконання, що підписання клопотання від 19.06.2026 про визнання вини та розгляд справи без його участі є умовою припинення його утримання, тоді як відмова від підписання матиме для нього несприятливі наслідки. А тому вважає, що таке клопотання не може розглядатися судом як добровільне визнання вини і не повинно братися до уваги при вирішенні питання про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення.
Також, зазначає про те, що саме лише перебування двох осіб поруч в один момент часу не свідчить про наявність групи осіб у розумінні ч.2 ст. 204-1 КУпАП, яка передбачає взаємну домовленість і спільний умисел на вчинення протиправного діяння. У протоколі відсутній опис змісту такої домовленості та обставин, з яких вбачалася б спільність умислу ОСОБА_1 і ОСОБА_2 . Жодних об`єктивних доказів протилежного — підроблених документів, речових доказів, свідчень про домовленість із провідниками тощо — матеріали справи не містять. ОСОБА_1 був виявлений на відстані, що втричі перевищує встановлену законодавством ширину прикордонної смуги, тобто поза межами території з особливим прикордонним режимом. Крім того, зважаючи на те, що територія Верховинського району Івано-Франківської області є відомою рекреаційною зоною Карпатського регіону, не виключено, що місце виявлення ОСОБА_1 взагалі підпадає під виключення, передбачене для населених пунктів та місць масового відпочинку населення, до яких прикордонний режим не застосовується. У будь-якому разі перебування особи за межами прикордонної смуги, встановленої законодавством, не може розцінюватися як ознака наміру чи спроби незаконного перетинання державного кордону.
Крім того, вважає, що долучені захистом документи спростовують версію про наявність у ОСОБА_1 мети незаконного перетинання державного кордону з метою ухилення від мобілізації чи в інший спосіб, оскільки відповідно до результату бронювання за заявою № 20251212-1637507 (сервіс «Дія») від 12.12.2025, ОСОБА_1 станом на дату складання протоколу (19.06.2026) мав чинне бронювання від призову на військову службу під час мобілізації строком до 08.12.2026 та належав саме до категорії осіб, які зберігають право на законний перетин державного кордону в пунктах пропуску навіть в умовах воєнного стану, а тому жодної об`єктивної потреби незаконно перетинати державний кордон з метою ухилення від мобілізації, не мав.
Крім того, ОСОБА_1 з 06.04.2023 офіційно працює на посаді програміста, а в періоди з 15.06.2026 по 28.06.2026 та з 29.06.2026 по 03.07.2026 перебував у щорічній оплачуваній відпустці. 
Дослідивши матеріали справи, вважаю, що провадження у справі слід закрити з наступних підстав.
Відповідно до ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
Згідно із ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст.251 КУпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.
На підставі ст.252 КУпАП оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Згідно зі ст.129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.
Таким чином, розгляд справи відбувається в межах протоколу про адміністративне правопорушення відносно конкретної особи.
Посадовою особою, що складає протокол, ставиться у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі. Суддя ж, розглянувши справу повинен переконатись у наявності чи відсутності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності за конкретні дії.
Як передбачено ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Так, відповідно до диспозиції ч.1 ст.204-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.
Ознаками об`єктивної сторони правопорушення, за яке передбачена відповідальність частиною першою ст. 204-1 КУпАП, є:
- перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України;
- перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів;
- перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.
Диспозицією ч.2 ст.204-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за ті самі дії, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.
При цьому, визначальною ознакою об`єктивної сторони даного правопорушення є місце його вчинення.
Суб`єктом правопорушення за ст. 204-1 КУпАП є фізична осудна особа, яка вчинила одне з діянь, визначених серед ознак об`єктивної сторони даного правопорушення.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.
На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП адміністративного правопорушення, крім протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 долучено:
копію протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №358441 від 19.06.2026, згідно з яким 19.06.2026 о 13 год 20 хв прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» на напрямку 490 прикордонного знаку на відстані 15 км. від лінії державного кордону на території Зеленської ОТГ Верховинського району Івано-Франківської області на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в межах контрольованого-прикордонного району, був виявлений гр. України  ОСОБА_2  спільно з  ОСОБА_1 , за спробу незаконного перетинання державного кордону поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України, чим порушив вимоги ст.ст.9, 12 ЗУ "Про державний кордон України" від 04.11.1991. В протоколі про адміністративне правопорушення  ОСОБА_2  надав письмові пояснення, в яких зазначив, що спільно з  ОСОБА_1 мав намір незаконно перетнути державний кордон України з Румунією. Претензій до ДПС України не має, цінні речі та кошти не вилучались;
світлокопію паспорта громадянина України із застосунку «Дія» для виїзду за кордон на ім`я  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
клопотання  ОСОБА_1 від 15.06.2026, в якому він свою провину за ч.2 ст.204-1 КУпАП визнав, зауважень не має;
відеозапис розміщений на лазерному диску, долученому до матеріалів справи, на якому зображені дві особи, а саме ОСОБА_2 , і особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 зазначає, що мав намір незаконно спільно з ОСОБА_2 перетнути державний кордон України з Румунією, претензій до Державної прикордонної служби не має.
Однак, вказані докази не можуть вважатись такими, що беззаперечно доводять вчинення ОСОБА_1 умисних дій спрямованих на спробу перетину державного кордону України, поза встановленими пунктами пропуску.
Зокрема, протокол про адміністративне правопорушення не є беззаперечним доказом вчинення  ОСОБА_1  адміністративного правопорушення, оскільки за своєю суттю протокол є процесуальним документом, який складений уповноваженим органом щодо вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП та який є підставою для подальшого провадження у справі. Обставини, викладені в протоколі, підлягають перевірці та оцінці за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Однак, належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, не представлено.
Фактично, окрім протоколу, винуватість особи доводиться її письмовими поясненнями зафіксованими у протоколі про адміністративне правопорушення та на відеозаписі про те, що він мав намір незаконно перетнути державний кордон з України до Румунії.
Однак, як встановлено з поданого письмового пояснення ОСОБА_1 не визнає вину та намір перетину державного кордону України, зазначає про перебування в межах прикордонної зони у відпустці, що також підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк» від 22.06.2026, з якої вбачається, що ОСОБА_1 з 06.04.2023 офіційно працює на посаді програміста, а в періоди з 15.06.2026 по 28.06.2026 та з 29.06.2026 по 03.07.2026 перебував у щорічній оплачуваній відпустці.
Також зазначив про те, що підписання документів відбувалося під психологічним тиском працівників прикордонної служби і таке було умовою припинення його утримання, тоді як відмова від підписання матиме для нього несприятливі наслідки. 
За наведених обставин, надані особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 письмові пояснення в протоколі про адміністративне правопорушення та зафіксовані на відеозаписі про визнання своєї вини, а також клопотання про визнання вини та розгляд справи без його участі, суд не бере до уваги, оскільки визнання вини особою під час складання протоколу про адміністративне правопорушення саме по собі не може бути єдиним доказам по справі за відсутності інших доказів.
При цьому, суд зазначає, що відповідно до положень ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.
Крім цього, суд враховує, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення, особу ОСОБА_1 було затримано на відстані 15 км. від державного кордону України прикордонним нарядом «Прикордонний патруль», що за відсутності визнання вини особи, а також інших доказів на підтвердження наявності умислу в діях особи на вчинення незаконного перетину державного кордону України, не дає підстав суду для висновку про те, що особою, яка притягується до адміністративної відповідальності було вчинене діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП. 
Показання інших осіб, які спільно із ОСОБА_1 були зупинені працівниками прикордонної служби стосуються виключно обставин перетину державного кордону конкретно цими особами, і за відсутності доказів про наявність умислу в діях ОСОБА_1 не можуть братися судом до уваги.
Згідно з ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а згідно ч.1 ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Зазначене узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п.43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».
Крім того, суд враховує, що відповідно до результату бронювання за заявою № 20251212-1637507 (сервіс «Дія») від 12.12.2025, ОСОБА_1 станом на дату складання протоколу (19.06.2026) мав чинне бронювання від призову на військову службу під час мобілізації строком до 08.12.2026, та відповідно до п. 2-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетинання державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, мав право на законний перетин державного кордону в пунктах пропуску. 
Таким чином, посадовою особою, яка складала відповідні матеріали та збирала докази по справі, не надані відомості про наявність умислу особи, без фіксації та належного процесуального оформлення фактів, які б свідчили про вчинення  ОСОБА_1  в складі групи осіб, спроби незаконного перетину державного кордону поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон.
З огляду на викладене, приходжу до висновку, що матеріали справи не містять об`єктивних доказів того, що  ОСОБА_1 , в складі групи осіб, вчинив спробу незаконного перетину державного кордону поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон.
Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1  за ч.2 ст.204-1 КУпАП підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, оскільки матеріали справи не містять жодних належних і допустимих доказів, які б «поза розумним сумнівом» доводили, що  ОСОБА_1 , в складі групи осіб, вчинив спробу незаконного перетину державного кордону поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон.
Керуючись ст.ст. 9, 10, 204-1, 247 п.1, 283, 284 КпАП України, суд,

п о с т а н о в и в:

провадження в справі за ч.2 ст.204-1 КпАП України відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Верховинський районний суд Івано-Франківської області.

Суддя:         Андрій БУЧИНСЬКИЙ