ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" липня 2026 р. Справа№ 910/5637/26
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Козир Т.П.
суддів: Доманської М.Л. 
Станіка С.Р. 

за участі секретаря Вага В.В.
та за участю представників сторін:
від позивача: Єрьомін С.В. орд.;
від відповідача 1: Тесля Ю.О. орд.;
від відповідача 2: не з`явився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу Байєр Інтеллекчуел Проперті ГмбХ (Bayer Intellectual Property GmbH)
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.05.2026 про відмову у вжиття заходів забезпечення позову
у справі №910/5637/26 (суддя О.В. Мандриченко) 
за позовом Байєр Інтеллекчуел Проперті ГмбХ (Bayer Intellectual Property GmbH);
до 1. Акціонерного товариства "Фармак"
та 2. Міністерства охорони здоров`я України 
про заборону вчинення дій та визнання недійсними наказів про державну реєстрацію лікарських засобів,

УСТАНОВИВ:
Господарський суд міста Києва своєю ухвалою від 21 травня 2026 року у задоволенні заяви Байєр Інтеллекчуел Проперті ГмбХ (Bayer Intellectual Property GmbH) про забезпечення позову відмовив повністю.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою суду, Байєр Інтеллекчуел Проперті ГмбХ (Bayer Intellectual Property GmbH) подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржувану ухвалу повністю та прийняти нове рішення, яким задовольнити його заяву про забезпечення позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, оскільки суд на етапі забезпечення позову допустив оцінку обґрунтованості позову, адже встановлення судом недоведеності використання відповідачем 1 спірної Фармсубстанції у реєстраційних матеріалах Спірних лікарських засобів є фактичним вирішенням спору; суд не надав жодної оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів та наслідків невжиття зазначених Заходів забезпечення; суд не спростував ствердження позивача, що можливість внесення відповідачем 1 в будь-який момент до вирішення спору по суті змін до Державного реєстру лікарських засобів України стосовно Спірних лікарських засобів та/або здійснення ним дій з передачі прав власності на Спірні лікарські засоби, що унеможливить ефективний захист прав позивача; суд не з`ясував ризики унеможливлення ефективного захисту прав позивача при подальшому введенні відповідачем 1 Спірних лікарських засобів у цивільний оборот на ринку України, що неминуче призведе до їх поширення серед невизначеного кола фізичних та юридичних осіб, призведе до розширення кола осіб, залучених до їх реалізації, включення препаратів до процедур державних закупівель, укладання нових договорів поставки, збільшення обсягу реалізованої продукції та ускладнення ідентифікації предмета спору.

Відповідач 1 у відзиві на апеляційну скаргу заперечив проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що позивач помилково ототожнює оцінку судом доводів заяви про забезпечення позову з оцінкою обґрунтованості позовних вимог по суті, а констатація судом відсутності в заяві про забезпечення позову доказів використання спірної Фармсубстанції відповідачем 1 є не "оцінкою обґрунтованості позовних вимог", як це хибно тлумачить позивач, а виконанням прямої процесуальної вимоги щодо перевірки наведеного в заяві обґрунтування необхідності забезпечення позову; судом надано належну оцінку доводам позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів та наслідків їх невжиття; позивачем не обґрунтовано, і не підтверджено жодними доказами існування реальної загрози невиконання рішення суду у разі його ухвалення на користь позивача; будь-які зміни щодо лікарських засобів в Державному реєстрі лікарських засобів України, не можуть змінити, спростувати чи скасувати факту реєстрації Спірних лікарських засобів на підставі оскаржуваних наказів, оскільки такий факт вже відбувся, і зафіксований в змісті цих наказів; об`єктом спірних правовідносин є саме законність державної реєстрації Спірних лікарських засобів, яка дозволяє введення цих препаратів у цивільний оборот на території України, а обрані позивачем способи захисту спрямовано на недійсність такої реєстрації в цілому, а не на вилучення конкретного майна у відповідача 1 чи іншої особи; наслідком застосування обраних позивачем заходів забезпечення позову, є ні що інше ніж зупинення господарської діяльності відповідача 1 з виробництва і реалізації Спірних лікарських засобів і зазначені наслідки забезпечення позову в цій справі фактично тотожні наслідкам задоволення позову; дійсна мета заявлених заходів полягає не в забезпеченні виконання судового рішення, а в усуненні ринкової конкуренції; позивач намагається використати механізм забезпечення позову як інструмент перешкоджання введення в цивільний оборот конкурентних лікарських засобів, ігноруючи той факт, що з 11.12.2025 року правова охорона сполуки "ривароксабан" за патентом України №73339 припинилася

У поясненнях від 13.07.2026 позивач навів свої заперечення щодо доводів, викладених у відзиві відповідача 1 на апеляційну скарг. 
Також надав копію відзиву на позовну заяву, який був поданий відповідачем 1 до суду першої інстанції після прийняття оскаржуваної ухвали. Вказаний відзив з додатками долучений апеляційним господарським судом до матеріалів оскарження ухвали. 

Оскільки явка сторін у судове засідання не була визнана обов`язковою, суд, на підставі ч.12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), ухвалив здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності представника відповідача 2, який був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання шляхом направлення ухвал суду за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Представник позивача (апелянта) у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у апеляційній скарзі, просив її задовольнити.
Представник відповідача 1 у судовому засіданні заперечила проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві. 

Заслухавши пояснення присутніх представників сторін, дослідивши матеріали оскарження ухвали, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів оскарження вбачається, що 12 травня 2026 року компанія Байєр Інтеллекчуел Проперті ГмбХ (Bayer Intellectual Property GmbH) звернулась у Господарський суд міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Фармак" та Міністерства охорони здоров`я України, в якому просила суд: 
- заборонити Акціонерному товариству "Фармак" використовувати результати досліджень і випробувань фармацевтичної субстанції ривароксабан (Rivaroxaban), серії №№ 150100217, 150100317, 150100417, CAS: 366789-02-8, імпортованої з порушенням прав Байєр Інтеллекчуел Проперті ГмбХ (Bayer Intellectual Property GmbH) (місцезнаходження Альфред-Нобель-штрассе 50, 40789 Монгайм-ам-Райн, Німеччина (Alfred-Nobel-Str. 50, 40789 Monheim am Rhein, Germany)) на винахід за патентом України №73339 згідно митної декларації UA 125100/2018/300832 від 11.01.2018, в тому числі у матеріалах реєстраційних досьє лікарського засобу "РИВАРОКСАБАН" (реєстраційне посвідчення №UA/21137/01/01) та лікарських засобів "ФЕНІКС®" (реєстраційні посвідчення №UA/21188/01/02, №UA/21188/01/04, №UA/21188/01/03, №UA/21188/01/01);
- визнати недійсним наказ Міністерства охорони здоров`я України №298 від 09.03.2026 "Про державну реєстрацію (перереєстрацію) лікарських засобів (медичних імунобіологічних препаратів) та внесення змін до реєстраційних матеріалів" в частині реєстрації лікарських засобів під торговою назвою "ФЕНІКС®" з формою випуску: таблетки, вкриті плівковою оболонкою, по 10 мг; по 14 таблеток у блістері; по 1 або по 2 блістери у пачці; таблетки, вкриті плівковою оболонкою, по 20 мг; по 14 таблеток у блістері; по 1 або по 2 блістери у пачці; таблетки, вкриті плівковою оболонкою, по 15 мг; по 14 таблеток у блістері; по 1 або по 2 блістери у пачці; таблетки, вкриті плівковою оболонкою, по 2,5 мг; по 14 таблеток у блістері; по 1 або по 2 блістери, (реєстраційні посвідчення №UA/21188/01/02, №UA/21188/01/04, №UA/21188/01/03, № UA/21188/01/01);
- визнати недійсним наказ Міністерства охорони здоров`я України №84 від 22.01.2026 "Про державну реєстрацію (перереєстрацію) лікарських засобів (медичних імунобіологічних препаратів) та внесення змін до реєстраційних матеріалів" в частині реєстрації лікарського засобу під торговою назвою "РИВАРОКСАБАН" з формою випуску кристалічний порошок (субстанція) в пакетах поліетиленових для фармацевтичного застосування (реєстраційне посвідчення №UA/21137/01/01).
Позовні вимоги мотивовані наступними обставинами: 
- позивач є власником патенту України № 73339 на винахід "Заміщені оксазолідинони і їх застосування для запобігання згортанню крові" (дата закінчення терміну дії патенту 11.12.2025), обсяг правової охорони якого охоплює молекулу "ривароксобану" (Rivaroxaban); 
- сам факт припинення дії патенту не усуває правових наслідків уже вчиненого порушення і не позбавляє позивача права захищати свій інтерес у недопущенні використання плодів такого порушення;
- судовими рішеннями, що набрали законної сили, в т.ч. постановою Верховного Суду від 05.03.2026 у справі № 911/165/18, встановлено що імпорт відповідачем 1 фармсубстанції "Rivaroxaban" є порушенням відповідачем 1 прав позивача на Винахід, вказана фармсубстанція підлягає вилученню та знищенню, а відповідачу 1 заборонено використовувати Винахід за Патентом без дозволу Позивача;
- визнання імпорту фармсубстанції "Rivaroxaban" кількістю 9 кг за митною декларацією UA №125100/2018/300832 від 11.01.2018 порушенням прав позивача і ухвалення рішення про вилучення та знищення цієї фармсубстанції, у поєднанні із забороною відповідачу-1 будь-якого використання винаходу без дозволу позивача, свідчить про комплексний характер заборони та її поширення на будь-які форми фактичного та юридичного використання вказаної фармсубстанції;
- під час розгляду справи № 911/165/18 суди обґрунтовано констатували, що дії відповідача-1 з ввезення 39,15165 кг фармсубстанції ривароксабану є проявом суперечливої поведінки відповідача-1 та очевидно не свідчать про здійснення такого ввезення з науковою метою дослідження;
- використання відповідачем 1 фармсубстанції "Rivaroxaban" в реєстраційних матеріалах Спірних лікарських засобів є протиправною формою вже забороненого рішенням суду використання Винаходу;
- наслідком такого незаконного використання винаходу в реєстраційних матеріалах стала державна реєстрація Спірних лікарських засобів "РИВАРОКСАБАН" та "ФЕНІКС®"; 
- відповідач 1 зобов`язаний припинити використовувати фармсубстанцію Rivaroxaban кількістю 9 кг, серії 150100217, 150100317, 150100417, CAS:366789-02-8, торговельної марки "Teva", виробник: "Assia Chemical Industries Ltd" (Ізраїль), заявлену на митне оформлення згідно з митною декларацією UA 125100/2018/300832 від 11.01.2018, а державна реєстрація лікарських засобів "РИВАРОКСАБАН" та "ФЕНІКС®" підлягає скасуванню.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.05.2026 відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 16.06.2026.
18.05.2026 компанія Байєр Інтеллекчуел Проперті ГмбХ (Bayer Intellectual Property GmbH) звернулося до Господарського суду міста Києва із заявою про забезпечення позову, у якій просила забезпечити позов шляхом:
- заборони Міністерству охорони здоров`я України вносити зміни до Державного реєстру лікарських засобів України стосовно лікарських засобів з торговими назвами "ФЕНІКС®" з діючою речовиною "ривароксабан" ("rivaroxaban"), у формі випуску таблетки, вкриті плівковою оболонкою, по 10 мг; по 14 таблеток у блістері; по 1 або по 2 блістери у пачці; таблетки, вкриті плівковою оболонкою, по 20 мг; по 14 таблеток у блістері; по 1 або по 2 блістери у пачці; таблетки, вкриті плівковою оболонкою, по 15 мг; по 14 таблеток у блістері; по 1 або по 2 блістери у пачці; таблетки, вкриті плівковою оболонкою, по 2,5 мг; по 14 таблеток у блістері; по 1 або по 2 блістери у пачці, номери реєстраційних посвідчень № UA/21188/01/02, № UA/21188/01/04, № UA/21188/01/03, № UA/21188/01/01; 
- заборони Міністерству охорони здоров`я України вносити зміни до Державного реєстру лікарських засобів України стосовно лікарського засобу з торговою назвою "РИВАРОКСАБАН" з діючою речовиною "ривароксабан" ("rivaroxaban"), у формі випуску кристалічний порошок (субстанція) в пакетах поліетиленових для фармацевтичного застосування, номер реєстраційного посвідчення № UA/21137/01/01; 
- заборони Акціонерному товариству "Фармак" здійснювати будь-які дії з передачі прав власності на лікарські засоби з торговими назвами "ФЕНІКС®" з діючою речовиною "ривароксабан" ("rivaroxaban"), у формі випуску таблетки, вкриті плівковою оболонкою, по 10 мг; по 14 таблеток у блістері; по 1 або по 2 блістери у пачці; таблетки, вкриті плівковою оболонкою, по 20 мг; по 14 таблеток у блістері; по 1 або по 2 блістери у пачці; таблетки, вкриті плівковою оболонкою, по 15 мг; по 14 таблеток у блістері; по 1 або по 2 блістери у пачці; таблетки, вкриті Документ сформований в системі "Електронний суд" 18.05.2026 16 плівковою оболонкою, по 2,5 мг; по 14 таблеток у блістері; по 1 або по 2 блістери у пачці, номери реєстраційних посвідчень № UA/21188/01/02, № UA/21188/01/04, № UA/21188/01/03, № UA/21188/01/01; 
- заборони Акціонерному товариству "Фармак" здійснювати будь-які дії з передачі прав власності на лікарський засіб з торговою назвою "РИВАРОКСАБАН" з діючою речовиною "ривароксабан" ("rivaroxaban"), у формі випуску кристалічний порошок (субстанція) в пакетах поліетиленових для фармацевтичного застосування, номер реєстраційного посвідчення № UA/21137/01/01; 
- заборони Акціонерному товариству "Фармак" вводити в цивільний оборот (в тому числі, продавати, міняти, пропонувати до закупівлі за результатами закупівельної процедури, вчиняти інші дії, спрямовані на реалізацію) на території України лікарські засоби з торговими назвами "ФЕНІКС®" з діючою речовиною "ривароксабан" ("rivaroxaban"), у формі випуску таблетки, вкриті плівковою оболонкою, по 10 мг; по 14 таблеток у блістері; по 1 або по 2 блістери у пачці; таблетки, вкриті плівковою оболонкою, по 20 мг; по 14 таблеток у блістері; по 1 або по 2 блістери у пачці; таблетки, вкриті плівковою оболонкою, по 15 мг; по 14 таблеток у блістері; по 1 або по 2 блістери у пачці; таблетки, вкриті плівковою оболонкою, по 2,5 мг; по 14 таблеток у блістері; по 1 або по 2 блістери у пачці, номери реєстраційних посвідчень №UA/21188/01/02, №UA/21188/01/04, №UA/21188/01/03, №UA/21188/01/01.
Заява мотивована тим, що у цій справі наявний безперервний та причинно зумовлений ланцюг порушення прав інтелектуальної власності позивача: незаконно імпортована фармацевтична субстанція "Rivaroxaban", використання якої заборонено та визнано судом протиправним, була використана відповідачем 1 для проведення досліджень, формування реєстраційного досьє та подальшої державної реєстрації Спірних лікарських засобів. Після державної реєстрації Відповідач 1 вже розпочав введення таких лікарських засобів у цивільний оборот, що призводить до їх поширення серед невизначеного кола осіб та фактичного масштабування вигоди відповідачу 1 від порушення.
Позивач вважає, що з огляду на чітко регламентовану процедуру реєстрації лікарських засобів, а також порядку внесення змін до реєстраційних матеріалів до Спірних лікарських засобів задля забезпечення реальності судового захисту прав позивача в межах даного спору, обрані ним заходи забезпечення позову є належними та достатніми. Встановлений законодавством механізм внесення змін до реєстраційних матеріалів дозволяє відповідачу 1 у будь-який момент змінити ключові ідентифікуючі характеристики лікарського засобу, зокрема власника реєстраційного посвідчення, торговельну назву, виробника або інші істотні дані, що відображаються у Державному реєстрі лікарських засобів України. Також відповідач 1 у будь-який час з моменту отримання копії позовної заяви та доданих до неї документів та до прийняття Господарським судом міста Києва рішення вправі передати право власності на Спірні лікарські засоби будь-якій іншій особі. Відповідач-1 фактично розпочав введення Спірних лікарських засобів "ФЕНІКС®" та "РИВАРОКСАБАН" у цивільний оборот, що підтверджується їх пропозицією до продажу на веб-сайтах аптечних мереж та агрегаторів, а тому подальше введення Спірних лікарських засобів у цивільний оборот неминуче призведе до їх поширення серед невизначеного кола фізичних та юридичних осіб, що означає втрату контролю над обсягом порушення та перехід таких лікарських засобів у власність третіх осіб, які не є учасниками цього судового провадження.
На підтвердження доводів щодо наявності підстав для забезпечення позову позивач до заяви додав наступні докази: Скріншоти сайтів аптечних агрегаторів з пропозиціями продажу ЛЗ "Фенікс"; доказ придбання ЛЗ "Фенікс" в аптеці м.Києва (фіскальний чек ТОВ "Аптека МІРРА" від 23.04.2026).

18.05.2026 відповідачем 1 були подані заперечення на заяву про забезпечення позову, у яких він вважає її безпідставною, спрямованою на перешкоджання законній господарській діяльності відповідача 1, а визначені позивачем заходи забезпечення позову - такими, що підміняють собою рішення суду по суті позовних вимог. Також вказує, що позивачем матеріалами та змістом самого позову підтверджується, що датою закінчення строку дії патенту позивача на Винахід було 11 грудня 2025 року, тому починаючи з 12 грудня 2025 року сполука, що охоронялася вказаним патентом, може вільно та безоплатно використовуватися будь-якою особою, а після цієї дати позивач як володілець патенту не вправі забороняти або обмежувати використання зазначеної сполуки, як і не може мати законних очікувань щодо відсутності на ринку інших конкуруючих лікарських засобів з тією самою сполукою у складі.
Відповідач вказував, що позовні вимоги в цій справі спрямовані, серед іншого, на визнання недійсними наказів МОЗ України № 84 від 22 січня 2026 року, та №298 від 09 березня 2026 року в частині державної реєстрації спірних лікарських засобів відповідача 1, що відповідно матиме наслідком неможливість застосування та продажу в Україні відповідачем 1 таких лікарських засобів як незареєстрованих, разом з тим, такі самі наслідки настануть і у разі застосування спрямованих до АТ "Фармак" заходів забезпечення позову, і такі заходи є непропорційним втручанням у права, інтереси та господарську діяльністю відповідача 1 з виробництва та реалізації лікарських засобів, що здійснюється в умовах відсутності діючих патентних обмежень, а позивач у разі задоволення заяви про забезпечення позову одразу отримає бажані для себе наслідки у вигляді відсутності на ринку конкуруючих лікарських засобів, безвідносно доведення фату порушення своїх прав чи законних інтересів під час розгляду справи.
Також відповідач вважав, що обрані позивачем заходи забезпечення позову спрямовані не на запобігання неможливості виконання судового рішення, а на усунення ринкової конкуренції.

20.05.2026 позивачем подано відповідь на заперечення, у якій він вказує, що спір у даній справі не про подальше існування монополії після завершення патенту, а про використання результатів незаконного порушення, вчиненого під час дії патенту. Також вказує, що застосування вищезазначених заходів забезпечення позову жодним чином не впливає на господарську діяльність АТ "Фармак", оскільки заборона внесення змін до Державного реєстру лікарських засобів України має виключно тимчасовий характер та спрямована на збереження незмінності предмета спору до вирішення справи по суті, а подальше введення Спірних лікарських засобів у цивільний оборот призведе до розширення кола осіб, залучених до їх реалізації, включення препаратів до процедур державних закупівель, укладення нових договорів поставки, збільшення обсягу реалізованої продукції та ускладнення ідентифікації предмета спору.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, місцевий господарський суд в оскаржуваній ухвалі від 21.05.2026 прийшов до висновку щодо відсутності обставин, з якими процесуальний закон пов`язує необхідність вжиття заходів забезпечення позову, оскільки заявником не доведено тих підстав, що невжиття заходів до забезпечення позову вказаним в заяві шляхом може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду.
Північний апеляційний господарський суд погоджується із цим висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. 
Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно зі ст. 137 ГПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті (ч.11 ст.137 ГПК України).
За приписами чинного процесуального кодексу особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою та подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.
Отже, питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів до забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок щодо утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.
При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. 
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем або іншими особами дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Якщо позивач звертається до суд з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
В таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду
При цьому, обов`язок доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову.
Отже, у розумінні зазначених положень обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 73 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 14.06.2018 по справі №910/361/18.
З матеріалів оскарження вбачається, що в обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову заявник зазначає, що позивач є власником патенту України №73339 на винахід "Заміщені оксазолідинони і їх застосування для запобігання згортанню крові" (заявка № 2002076161 подана 11.12.2000, публікація про видачу здійснена 15.07.2005, дата закінчення терміну дії патенту 11.12.2025), однак у 2026 році відповідач 1 подав заяви про державну реєстрацію лікарських засобів "ФЕНІКС®" та "РИВАРОКСАБАН", на підставі яких Міністерством охорони здоров`я України були прийняті оскаржувані накази №298 від 09.03.2026 та №84 від 22.01.2026. 
При цьому відповідач вказує, що опубліковані відомості щодо зазначених заяв тотожні попереднім заявам, поданим 08.08.2023 та 28.04.2025, а саме: заявником є Акціонерне товариство "Фармак"; тотожна торгова назва лікарського засобу ("ФЕНІКС", "РИВАРОКСАБАН"); тотожна міжнародна непатентована назва (діюча речовина ривароксабан); тотожна лікарська форма випуску (щодо лікарського засобу "ФЕНІКС": таблетки, вкриті плівковою оболонкою, по 2,5 мг, 10 мг, 15 мг та 20 мг; по 14 таблеток у блістері; по 1 або 2 блістери у пачці. Щодо лікарського засобу "РИВАРОКСАБАН": кристалічний порошок (субстанція) в пакетах поліетиленових для фармацевтичного застосування. Тотожність даних заяв про державну реєстрацію Спірних лікарських засобів з попередніми заявами свідчить про схожість/ідентичність реєстраційних матеріалів, поданих 03.09.2025 року з раніше поданими Реєстраційними матеріалами 2023 року та 28.04.2025 року. 
Відтак, за твердженнями позивача, відповідач 1 використав спірну Фармсубстанцію у проведенні досліджень та підготовці реєстраційних матеріалів, поданих для проведення державної реєстрації Спірних лікарських засобів "РИВАРОКСАБАН" та "ФЕНІКС". Також позивач впевнений, що для підготовки заяв про реєстрації Спірних лікарських засобів відповідач 1 не проводив нових досліджень контролю якості, не здійснював повторного відбору проб субстанції та не оформлював нових сертифікатів, які лягли в основу реєстраційних досьє.
Однак, як вірно встановив суд першої інстанції, подана заява про вжиття заходів забезпечення позову не містить достатніх документально обгрунтованих тверджень, що відповідач 1 використав саме спірну Фармсубстанцію, вилучення якої було предметом спору у справі № 911/165/18, у проведенні досліджень та підготовці реєстраційних матеріалів, поданих для проведення державної реєстрації Спірних лікарських засобів та, відповідно, не проводив нових досліджень контролю якості, не здійснював повторного відбору проб субстанції та не оформлював нових сертифікатів, які лягли в основу реєстраційних досьє, тобто, пов`язаності предмету позову із бажаним заходом забезпечення.
У той же час, як зазначено вище, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову
Також, як вірно зазначив суд першої інстанції, позивачем переконливо не обґрунтовано, що невжиття заявлених ним заходів забезпечення позову призведе до істотного ускладнення чи унеможливить ефективний захист або поновлення порушених прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, та чи зможе позивач захистити свої права в межах цього одного судового провадження без нових звернень до суду, з врахуванням обраного ним у позовній заяві способу захисту права, яке він вважає порушеним.
Відтак, подана позивачем заява про забезпечення позову не містить обґрунтованих мотивів та посилань на докази, на підставі яких суд міг би дійти висновку щодо обґрунтованості, доцільності та необхідності забезпечення позову у визначений заявником спосіб на даній стадії судового процесу.
Таким чином, місцевий господарський суд дійшов підставного висновку про те, що заява позивача про вжиття заходів до забезпечення позову не підлягає до задоволення.
При цьому, відмова у забезпеченні позову не позбавляє позивача права повторно подати заяву про забезпечення позову, з наданням переконливих доказів на підтвердження своїх доводів. 
Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування ухвали господарського суду першої інстанції.
За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції ґрунтується на фактичних обставинах та прийнята відповідно до норм чинного законодавства, а тому підстави для її скасування відсутні. Отже, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Байєр Інтеллекчуел Проперті ГмбХ (Bayer Intellectual Property GmbH) залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 21 травня 2026 року - без змін.
2. Матеріали оскарження повернути до Господарського суду міста Києва.
3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повна постанова складена 27.07.2026.

Головуючий суддя Т.П. Козир 

Судді М.Л. Доманська

С.Р. Станік