ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2026 року м. Дніпро Справа № 904/4397/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Чередка А.Є. (доповідач) 
суддів: Золотарьової Я.С., Фещенко Ю.В.,
при секретарі судового засідання: Кишкань М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "ТРАНС ЛОГІСТИК"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області (суддя Манько Г.В.) від 18.11.2025 р. у справі № 904/4397/25

за позовом Фізичної особи-підприємця Шевчук Олександра В`ячеславовича
до Приватного підприємства "ТРАНС ЛОГІСТИК"
за участю третьої особи без самостійних позовних вимог на предмет спору на боці відповідача ОСОБА_1 
про стягнення 1 126 665 грн 93 коп., -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2025 року Фізична особа-підприємець Шевчук Олександр В`ячеславович звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Приватного підприємства "Транс Логістик" відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі майнової шкоди - 974 579 грн 65 коп., інфляційних нарахувань на суму 152 086 грн 28 коп. та судових витрат у справі.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2025 р. у справі № 904/4397/25:
- позов задоволено частково;
- стягнуто з приватного підприємства "Транс Логістик" (52005, Дніпропетровська область, Дніпровський р-н., смт. Слобожанське, вул. Теплична, буд. 27-С, ідентифікаційний код 34307753) на користь фізичної особи-підприємця Шевчук Олександра В`ячеславовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) майнову шкоду 974 579 грн 65 коп., судовий збір 11 694 грн 96 коп.;
- в решті відмовлено.
Не погодившись з цим рішенням господарського суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Приватне підприємство "ТРАНС ЛОГІСТИК", в якій просить поновити строк на подачу апеляційної скарги, прийняти апеляційну скаргу до свого провадження, скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2025 р. у справі № 904/4397/25 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог позивача відмовити повністю.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт, зокрема, зазначає, що він не заперечує того факту, що водієм ПП «Транс Логістик» ОСОБА_1 була вчинена аварія, внаслідок чого автомобілю та напівпричепу позивача були завдані пошкодження та матеріальні збитки, але заперечує проти визначеної позивачем суми збитку внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та наполягає на недостатності доказів, наданих позивачем на обґрунтування спричиненої шкоди, отже на безпідставності рішення суду щодо часткового задоволення позовних вимог.
На думку апелянта, суд першої інстанції повністю проігнорував встановлений факт, що автомобіль та напівпричіп позивача на момент подачі позову були повністю відремонтованими (відновленими) після ДТП, проте цей факт має значення для правильного вирішення спору, оскільки у разі здійснення відновлювального ремонту транспортного засобу розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, витрачених на його відновлення.
Апелянт зауважує, що суд першої інстанції взяв до уваги надані позивачем звіти про оцінку вартості майнової шкоди та звіти про визначення вартості матеріального збитку, проте не взяв до уваги той факт, що позивачем не надані докази на підтвердження фактично здійснених витрат на відновлювальний ремонт.
Таким чином, апелянт вважає, що надані позивачем докази (звіти експертів) в якості обґрунтування позовних вимог не можуть бути взяті до уваги при вирішенні цього спору, адже автомобіль та напівпричіп позивача були відремонтовані/відновлені ще в 2024 році.
Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.12.2025р. для розгляду апеляційної скарги визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя – Чередко А.Є., судді – Мороз В.Ф., Парусніков Ю.Б.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.02.2026 р. поновлено строк подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства "ТРАНС ЛОГІСТИК" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2025 р. у справі № 904/4397/25, розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 22.04.2026 р.
На підставі розпорядження керівника апарату суду щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи у зв`язку із перебуванням у відрядженні судді Мороза В.Ф., та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.04.2026 р., для розгляду апеляційної скарги визначено колегію суддів у складі головуючого судді – Чередка А.Є., суддів – Фещенко Ю.В., Паруснікова Ю.Б.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.04.2026 р. клопотання представника фізичної особи-підприємця Шевчука Олександра В`ячеславовича про відкладення розгляду справи – задоволено, розгляд апеляційної скарги відкладено в судове засідання на 25.05.2026 р.
На підставі розпорядження керівника апарату суду щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи у зв`язку із перебуванням у відрядженні судді Паруснікова Ю.Б., та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.05.2026 р., для розгляду апеляційної скарги визначено колегію суддів у складі головуючого судді – Чередка А.Є., суддів – Фещенко Ю.В., Золотарьової Я.С.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.05.2026 р. апеляційну скаргу Приватного підприємства "ТРАНС ЛОГІСТИК" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2025 р. у справі № 904/4397/25 прийнято до свого провадження означеним складом суду.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.05.2026 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 02.07.2026 р.
Представник Фізичної особи-підприємця Шевчука Олександра В`ячеславовича подав до Центрального апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у відповідності до якого відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2025 р. у справі № 904/4397/25 – без змін. 
В обґрунтування своїх заперечень проти доводів апеляційної скарги, позивач, зокрема, зазначає, що факт ремонту пошкодженого автомобіля та напівпричепу є правом позивача, яке не може бути обмежено. Такі дії позивача були пов`язані з метою продовження ведення господарської діяльності, оскільки тривале очікування покриття збитків з боку апелянта зайняло б значно більше часу, внаслідок чого позивач зазнав би матеріальних труднощів та фінансових втрат. При цьому звертає увагу на висновки Верховного Суду, згідно з якими відшкодування шкоди у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу здійснюється в межах фактичних витрат, понесених потерпілим на його відновлення, за умови, що ці витрати підтверджуються належними доказами.
Як зазначає позивач, ним надано суду першої інстанції звіти про оцінку вартості майнової шкоди, заподіяної ушкодженням транспортного засобу та звіти про визначення вартості матеріального збитку. Що стосується інших документів (рахунків із станцій технічного обслуговування, даних щодо дефектування діагностики автомобіля та причепу, накладних на продаж нових складників, актів виконаних робіт, квитанцій на оплату, чеків тощо), позивач вказує, що ним неодноразово зазначалось у суді першої інстанції те, що додаткові документи не можуть бути надані з незалежник від ФОП Шевчука Олександра В`ячеславовича причин, зокрема, оскільки з моменту ДТП минув значний час, а ремонт оплачувався готівкою поетапно під час виконання робіт та купівлі запасних частин, відповідні документи не збереглися у виконавців, що підтверджується їх письмовими поясненнями. Таким чином, відсутність первинних документів є наслідком не ухилення позивача від обов`язку доказування, а суб`єктивної неможливості їх отримання.
Представник апелянта у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити.
Представник позивача у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечив, вважаючи оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, прийнятим з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а апеляційну скаргу позивача – безпідставною.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, постановою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31.01.2024 р. у справі № 274/9195/23 Провадження № 3/209/213/24 встановлено, що 02 листопада 2023 року о 09 годині 23 хвилин ОСОБА_2 на автодорозі "Виступовичі-Житомир-М. Подільский" перехрестя Гришківці Бердичівського району Житомирської області, водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем MAN TGS 19.4/ Koegel S 24 д/з НОМЕР_2 / НОМЕР_3 не забезпечивши безпечної швидкості руху та скоїв наїзд на автомобіль VOLVO FH 460/ Koegel S № НОМЕР_4 / НОМЕР_5 , який зупинився попереду. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Водій ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для закриття провадження у даній справі, оскільки вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, підтверджується матеріалами адміністративної справи. Обставин, які б спростовували дані, що містяться в матеріалах адміністративної справи, з урахуванням наявних у справі доказів, судом не встановлено.
Постановою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31.01.2024 р. у справі № 274/9195/23 Провадження № 3/209/213/24 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.
Судом першої інстанції у справі № 904/4397/25 встановлено, що ОСОБА_3 є власником автомобільного транспорту VOLVO FH 460/, Koegel SN 24, р.н. НОМЕР_6 , р.н. НОМЕР_7 .
Суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем Золотарьовим Олександром Миколайовичем складено звіт про оцінку вартості майнової шкоди, заподіяної ушкодженням транспортного засобу № 62/11/23. За текстом дата складання висновку: 24 листопада 2023 р. Дата оцінки: 02 листопада 2023 р. Замовник оцінки: ОСОБА_3 . Виконавець оцінки: Золотарьов О.М. Об`єкт оцінки: Напівпричіп бортовий тентовий - Е KOGEL SN 24. реєстраційний номер НОМЕР_7 , ідентифікаційний номер НОМЕР_8 . Власник ТЗ: Шевчук Олександр В`ячеславович. Мета оцінки: Визначення вартості матеріального збитку, спричиненого власнику транспортного засобу (далі ТЗ) для наступного розрахунку суми страхового відшкодування. Вид вартостей, що визначились: Ринкова вартість ТЗ, вартість відновлювального ремонту і оціночна вартість матеріального збитку. Використані методичні підходи: витратний і порівняльний. Перелік результатів оцінки: Ринкова вартість ТЗ до пошкодження: 517 741,97 грн. Вартість відновлювального ремонту ТЗ: 709 257,42 грн, без ПДВ. Вартість відновлювального ремонту ТЗ з урахуванням зносу: 709 257,42 грн, без ПДВ. Значення коефіцієнту фізичного зносу: 0. Вартість нормо-години робіт: Ремонтні роботи – 1 150,00 грн, малярні роботи 1 150,00 грн без урахування ПДВ. Адаптаційний коефіцієнт до замінюваних деталей / коефіцієнт на лакофарбові матеріали: 1,00/1,00. Курс Euro на дату оцінки: 1 : 38,231. Висновки, отримані в результаті оцінки: На підставі п. 8.2 Методики ... вартість майнової шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу KOGEL SN 24, реєстраційний номер НОМЕР_7 без урахування ВТВ становить: 517 741,97 грн.
Суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем Золотарьовим Олександром Миколайовичем складено звіт про оцінку вартості майнової шкоди, заподіяної ушкодженням транспортного засобу № 61/11/23. За текстом дата складання висновку: 17 листопада 2023 р. Дата оцінки: 02 листопада 2023 р. Замовник оцінки: ОСОБА_3 . Виконавець оцінки: Золотарьов О.М. Об`єкт оцінки: Автомобіль VOLVO FH 13.460, реєстраційний номер НОМЕР_6 , ідентифікаційний номер НОМЕР_9 . Власник ТЗ: Шевчук Олександр В`ячеславович. Мета оцінки: Визначення вартості матеріального збитку, спричиненого власнику транспортного засобу (далі ТЗ) для наступного розрахунку суми страхового відшкодування. Види вартостей, що визначались: Ринкова вартість ТЗ, вартість відновлювального ремонту і оціночна вартість матеріального збитку. Використані методичні підходи: витратний і порівняльний. Перелік результатів оцінки: Ринкова вартість ТЗ до пошкодження: 1467509,57 грн. Вартість відновлювального ремонту ТЗ: 1 327 623,14 грн, без ПДВ. Вартість відновлювального ремонту ТЗ з урахуванням зносу: 615 237,68 грн, без ПДВ. Значення коефіцієнту фізичного зносу: 0,7000. Вартість нормо-години робіт: Ремонтні роботи – 1 150,00 грн, малярні роботи – 1 150,00 грн без урахування ПДВ. Адаптаційний коефіцієнт до замінюваних деталей / коефіцієнт на лакофарбові матеріали: 1,00/1,00. Курс Euro на дату оцінки: 1 : 38,231. Висновки отримані в результаті оцінки: Вартість майнової шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу VOLVO FH 13.460, реєстраційний номер НОМЕР_6 без урахування ВТВ становить: 615 237,68 грн.
Позивачем зазначено та відповідачем не спростовано, що 15.12.2023 р. AT "Страхова Компанія "Інго" перерахувало страхове відшкодування ОСОБА_3 в розмірі 158 400 грн, що підтверджується Розпорядженням № 6435350 на виплату по страховому випадку.
Ухвалюючи оскаржуване рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що з урахуванням страхових виплат наявними у справі доказами підтверджено спричинення відповідачем позивачу збитків у сумі 974 579 грн 65 коп. При цьому місцевий господарський суд погодився з доводами позивача про те, що відсутність доказів оплати за проведені ремонтні роботи пошкодженого відповідачем автомобільного транспорту не позбавляє його права на отримання від відповідача (особи якою завдано збитки) вартість завданої майнової шкоди, визначеної суб`єктом оціночної діяльності, обґрунтованість висновку якої на час прийняття рішення у справі не спростовано наявними у справі доказами.
Проте, судова колегія апеляційного суду вважає такі висновки суду першої інстанції безпідставними та помилковими, з огляду на наступне.
Як вбачається з позовних вимог, позивач, у зв`язку з пошкодженням внаслідок дорожньо-транспортної пригоди належних йому транспортних засобів, нарахував та просить суд стягнути з відповідача суму збитків.
За приписами статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Відповідно до вимог статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (стаття 1188 ЦК України).
Стаття 1192 ЦК України встановлює, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Поняття збитків визначено статтею 22 ЦК України. Так, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.
Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що у разі здійснення відновлювального ремонту пошкодженої речі розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, затрачених на її відновлення, а у разі непроведення ремонту - як вартість матеріалів і робіт, необхідних для її відновлення у майбутньому.
При цьому особою, яка має право на відшкодування збитків у разі проведення відновлювального ремонту, є саме та особа, що понесла відповідні витрати.
Такий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/19288/14-ц (провадження № 61-9687св18).
Верховний Суд у постанові від 10.08.2023 у справі № 372/2214/21 зазначив таке: "протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності)). Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.".
Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 27.04.2023 у справі № 910/15538/21.
Доведення факту наявності збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено на сторону, яка просить стягнути збитки. Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, отже, доведенню підлягає факт того, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки (пункти 6.15 та 6.16 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18).
Зважаючи на зазначені норми, для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки – збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає (пункт 14 постанови Верховного Суду від 03.08.2018 у справі № 917/877/17).
Судова колегія зауважує, що матеріалами справи підтверджується завдання збитків позивачу та причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та збитками. При цьому відповідач не заперечує своєї вини у заподіянні збитків позивачу.
Проте, як вважає відповідач, позивачем не доведено належними і допустимими доказами розмір збитків, заявлених до стягнення з відповідача, з чим погоджується і судова колегія.
Так, відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Визначення поняття доказів, вимоги щодо доказів, властивостей доказів та порядку їх оцінки урегульовано у главі 5 "Докази та доказування" Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з частинами першою, третьою статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.
На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).
У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.
Так, як стверджує відповідач, транспортний засіб VOLVO FH 460 р.н. НОМЕР_6 та напівпричіп ROEGEL S24-4 р.н. НОМЕР_7 на момент звернення позивача до суду вже були відремонтованими (відновленими) після дорожньо-транспортної пригоди, що не заперечується позивачем.
Судова колегія враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 06.07.2018 р. у справі № 924/625/17 про те, що звіт про оцінку транспортного засобу лише попередній оціночний документ, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення ТЗ, а тому суду необхідно виходити з фактичної суми, встановленої висновком судової автотехнічної експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.
З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції своєю ухвалою від 09.09.2025 р. зобов`язав позивача надати докази на підтвердження кінцевої вартості ремонту/відновлення транспортного засобу VOLVO FH 460 р.н. НОМЕР_6 та напівпричепу ROEGEL S24-4 р.н. НОМЕР_7 .
Проте витребуваних судом першої інстанції документів матеріали справи не містять.
Представник позивача у своїх додаткових поясненнях поданих як до суду першої, так і до суду апеляційної інстанції підтверджує факт ремонту пошкодженого автомобіля та напівпричепу. Проте, стосовно документів, що підтверджують фактичну вартість ремонту, позивач вказує про їх відсутність та зазначає, що ремонт оплачувався готівкою поетапно під час виконання робіт та купівлі запасних частин, відповідні документи не збереглися у виконавців.
Враховуючи те, що у деліктних правовідносинах на позивача покладено обов`язок доведення наявності шкоди та її розмір, судова колегія констатує, що наявними в матеріалах справи доказами не підтверджено обставин розміру шкоди, заявленої позивачем до стягнення з відповідача.
Колегія суддів вважає, що надані позивачем в якості доказів на підтвердження розміру шкоди звіти експертів не можуть бути взяті до уваги при вирішення цього спору, оскільки транспортний засіб VOLVO FH 460 р.н. НОМЕР_6 та напівпричіп ROEGEL S24-4 р.н. НОМЕР_7 вже були відремонтовані/відновлені на момент розгляду судом цього спору, а тому належними доказами розміру спричиненої шкоди мають бути документи, що підтверджують фактичну вартість, здійсненого позивачем відновлювального ремонту транспортних засобів, які останнім до матеріалів справи не подано.
За таких обставин, судова колегія вважає, що при вирішенні цього спору місцевий господарський суд неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, у зв`язку з чим оскаржуване рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2025 р. у цій справі підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Згідно з ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті апелянтом судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 20 279,99 грн слід покласти на позивача.
З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "ТРАНС ЛОГІСТИК" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2025 р. у справі № 904/4397/25 – задовольнити. 
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2025 р. у справі № 904/4397/25 – скасувати.
Ухвалити нове рішення.
У задоволенні позовних вимог – відмовити у повному обсягу.
Судовий збір, сплачений за подання позову, покласти на Фізичну особу-підприємця Шевчука Олександра В`ячеславовича.
Стягнути з Фізичної особи-підприємця Шевчука Олександра В`ячеславовича на користь Приватного підприємства "ТРАНС ЛОГІСТИК" судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги у сумі 20 279,99грн.
Видачу наказу, на виконання даної постанови, у відповідності до вимог ст. 327 ГПК України, доручити Господарському суду Дніпропетровської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена та підписана 13.07.2026 року.

Головуючий суддя А.Є. Чередко

Суддя Я.С. Золотарьова

Суддя Ю.В. Фещенко