ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2026 року | Справа №160/22752/25

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В. 
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду Україи в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

07 серпня 2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просить: 
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не зарахування всього наявного в неї стажу роботи 27 років 2 місяці 15 днів до страхового стажу, не зарахування стажу роботи за період з 01.08.1979 року по 30.03.1986 рік в районах Крайньої Півночі в 1,5 кратному розмірі, не врахування середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016-2017 роки під час обчислення пенсії;
- визнати протиправним та скасувати протокол/рішення відповідача №047250007624 від 20.07.2020 р.;
- зобов`язати відповідача здійснити починаючи з 17.08.2018 р. перерахунок та виплату їй пенсії з урахуванням усього наявного стажу роботи відповідно до трудової книжки та періоду навчання відповідно до диплому, та з врахуванням обчисленого в 1,5 кратному розмірі стажу роботи за період з 01.08.1979 року по 30.03.1986 рік в районах Крайньої Півночі, з урахуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016-2017 роки, з урахуванням осучаснення пенсії відповідно до ст.27, 28 та ч.2, 3 ст. 42 та пунктів 4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 01.04.2020 р. №251 та від 20.02.2019 р. № 124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році», в чинній редакції (в розмірі) на момент нарахування до фактичної виплати їй пенсії на визначений нею банківський рахунок, з врахуванням виплачених сум та з урахуванням компенсації втрати частини доходів.
Позовна заява обґрунтована тим, що факт роботи позивачки в районах Крайньої Півночі у період з 01.08.1979 р. по 30.03.1986 р. підтверджено записами трудової книжкою. Враховуючи викладене відповідач протиправно не зарахував трудовий стаж позивачки у період роботи з 01.08.1979 р. по 30.03.1986 р. в районах Крайньої Півночі в 1,5 кратному розмірі. Крім того, зазначає, що нарахована відповідачем сума (1435,00 грн.) не відповідає вимогам ст. 27, 28 та 42 та пунктів 4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону України №1058-IV та постановам Кабінету Міністрів України від 01.04.2020 № 251 та від 20 лютого 2019 р. № 124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році" в редакції дійсної на момент нарахування/фактичної виплати пенсії позивачці. Враховуючи, що пенсія є виплатою, встановленою виключно законами про пенсійне забезпечення, відсутні підстави вважати нараховану відповідачем суму, пенсією, в сенсі поняття пенсія відповідно до Закону №1058-IV.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.08.2025 р. вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання до суду: документу про сплату судового збору (квитанції установи банку або відділення зв`язку, які прийняли платіж або платіжне доручення, підписане уповноваженою посадовою особою банку і скріплене печаткою установи банку з відміткою про дату виконання платіжного доручення) у розмірі 968,96 грн; або належним чином завіреної копії документу, що підтверджує підстави звільнення від сплати судового збору.
27 серпня 2025 року від позивача надійшла заява про усунення недоліків.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.09.2025 р. прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Крім того, цією ухвалою суду витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області належним чином посвідчені копії пенсійної справи позивача.
10 вересня 2025 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов відзив, в якому зазначено, що оскільки, будь-які документи, які б підтверджували роботу позивача з 01.08.1979 р. по 30.03.1986 р., за строковим трудовим договором не надані, для зарахування до страхового стажу зазначених періодів роботи в пільговому обчисленні, як один рік роботи за один рік шість місяців відсутні підстави.
29 вересня 2025 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому зазначено, що відповідач не заперечує наявність в нього трудової книжки позивачки, яка підтверджує трудовий стаж у період роботи з 01.08.1979 р. по 30.03.1986 р. в Дільничній інспекції держстраху сел. Заозерному Мурманської області, тобто в районах Крайньої Півночі. Як зазначає сам відповідач у своєму відзиві: пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки,..” відповідно до Указів Президії ВР СРСР від 10 лютого 1960 року та від 29 вересня 1967 року та Постановою Ради Міністрів Союзу РСР № 148. А отже, відповідач повинен був здійснити обрахунок страхового стажу позивачки у період роботи з 01.08.1979 р. по 30.03.1986 р. в районах Крайньої Півночі із застосуванням пільгового коефіцієнту - в 1,5 кратному розмірі. Позивачкою були надані всі документи для здійснення належного розрахунку її стажу, і як наслідок здійснення належного розрахунку її пенсії у відповідності до Закону 1058, з врахуванням індексації, перерахунків, встановлення надбавок та доплат.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд зазначає таке.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 від 20.08.2021 р., органом 2ISR. Місце проживання - АДРЕСА_1 .
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.12.2019 р. у справі №160/10735/19 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено повністю. 
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 30.04.2020 р. у справі №160/10735/19 апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.12.2019 р. в адміністративній справі №160/10735/19- скасовано та прийнято нову постанову, а саме: адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 17.08.2018 р., відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахування висновків суду. В задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Відповідно до листа Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області від 04.08.2020 р. №0400-0316-8/64160 повідомило, що згідно постанови Третього апеляційного суду від 30.04.2020 р. по справі №160/10735/19 заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком розглянуто повторно та з 17.08.2018 р. призначена пенсія за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування».
Позивачка не погоджуючись із неврахуванням всього наявного стажу роботи відповідно до трудової книжки та періоду навчання відповідно до диплому, та з врахуванням обчисленого в 1,5 кратному розмірі стажу роботи за період з 01.08.1979 року по 30.03.1986 рік в районах Крайньої Півночі, з урахуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016-2017 роки, з урахуванням осучаснення пенсії відповідно до ст.27, 28 та ч.2, 3 ст. 42 та пунктів 4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 01.04.2020 р. №251 та від 20.02.2019 р. № 124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році», в чинній редакції (в розмірі) на момент нарахування до фактичної виплати їй пенсії, звернулась до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законами України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788), «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058).
Статтею 62 Закону № 1788 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом 5 Прикінцевих положень Закону №1058 період роботи до 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.
Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26.09.1967 «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».
Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.
Відповідно до п. 4, 5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, звернення особою за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію, але не раніше, ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.
Пунктом 7 цього Порядку визначений вичерпний перелік документів, що мають бути подані особою, яка звертається за призначенням пенсії. Відповідно до п. 7 параграф «б» цього Порядку до заяви про призначення пенсії за віком за відсутності трудової книжки мають бути додані у тому числі документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637.
Пункт 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 встановлює, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
При цьому пункт 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" доповнює, що у якості документів про стаж, які передбачені вищезазначеним Порядком підтвердження наявного трудового стажу, за період роботи до 01 січня 1991 року на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген можуть надаватись договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.
Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на яких розповсюджується дія Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року і від 26 вересня 1967 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", визначений постановою Ради Міністрів СРСР №1029 від 10 листопада 1967 року.
Спору, що місцевість, де працював позивач, відносилась до районів Крайньої Півночі, між сторонами не існує.
Відповідно то трудової книжки серії НОМЕР_2 від 01.08.1979 р., позивачка з 01.08.1979 р. по 31.03.1986 р. працювала (мовою оригіналу) - агент участковой инспекции Госстраха посёлка Заозерного (Мурманская область).
Згідно із Переліку районів Крайньої Півночі та місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 10 листопада 1967 року №1029, з наступними змінами та доповненнями, територія Мурманської області віднесена до районів Крайньої Півночі.
Отже, з огляду на вищенаведені норми права, для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.
Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 10 вересня 2019 року у справі № 348/2208/16-а, від 03.07.2018 у справі № 302/662/17-а, від 18.06.2020 у справі №537/1415/17, від 18.06.2020 у справі №140/1319/16-а, від 15.01.2021 у справі № 348/2319/16-а.
Таким чином, стаж роботи позивача в районі Крайньої Півночі підтвержується записами в трудовій книжці.
При цьому суд звертає увагу, що необхідність подання саме трудового договору для пільгового розрахунку трудового стажу на роботі в районах Крайньої Півночі суперечить вимогам діючого законодавства.
Суд наголошує й на тому, що у пункті 2 Розділу Інструкції про порядок надання пільг особам, які працюють в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженої постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати Всесоюзної Центральної Ради професійних спілок від 16.12.1967 №530/П-28, зазначено, що пільги, передбачені статтями 1, 2, 3, 4 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960, з урахуванням змін та доповнень, внесених Указом від 26.09.1967, надаються незалежно від наявності письмового строкового трудового договору. Про це також зазначав Верховний Суд й у постанові від 22.02.2021 у справі №266/258/16.
За встановлених обставин, коли факт роботи позивача в районах Крайньої Півночі підтверджується записами в трудовій книжці, а отже спірний період роботи позивача в районах Крайньої Півночі підлягає пільговому розрахунку як один рік роботи за один рік шість місяців.
З огляду наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у спосіб визнання протиправною бездіяльність Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області щодо не зарахування позивачу в пільговому обчисленні трудовий стаж роботи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за період з 01.08.1979 р. по 30.03.1986 р. з розрахунку один рік фактичної роботи за один рік і шість місяців та зобов`язання Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати позивачу до стажу, що враховується при призначенні, виплаті та перерахунку пенсії, період роботи з 01.08.1979 р. по 30.03.1986 р. в районах Крайньої Півночі у пільговому обчисленні один рік як один рік і шість місяців, провівши перерахунок призначеної пенсії з 17.08.2018 р.
Щодо зарахування періоду навчання відповідно до диплому, суд зазначає наступне.
Позивачка просить зарахувати до страхового стажу період її навчання у вищих навчальних закладах, що мав місце у 1969–1975 роках, посилаючись на наданий диплом про закінчення Азербайджанського політехнічного інституту та Краснодарського політехнічного інституту.
Суд погоджується з тим, що зазначений диплом підтверджує факт навчання та здобуття позивачкою відповідної освіти. Водночас сам факт навчання та його документальне підтвердження не є безумовною підставою для зарахування такого періоду до стажу, оскільки можливість зарахування періоду навчання визначається відповідно до законодавства, яке діяло на час набуття відповідного періоду стажу.
Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.
Оскільки спірний період навчання позивачки мав місце у 1969–1975 роках, тобто до набрання чинності Законом України №1058-IV, питання можливості його зарахування підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке діяло у відповідний період.
З 03 серпня 1972 року відповідні правовідносини регулювалися Положенням про порядок призначення і виплати державних пенсій, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 03 серпня 1972 року №590.
Підпунктом «і» п. 109 цього Порядку визначено, що крім роботи в якості робітника або службовця в загальний стаж роботи зараховується також «навчання у вищих навчальних закладах, середніх спеціальних закладах (технікумах, педагогічних та медичних училищах і т.д.), партійних школах, совпартшколах, школах профрухів, на робфаках, перебування в аспірантурі, докторантурі та клінічній ординатурі. При призначенні пенсій по старості періоди вказані у підпункті «і» зараховуються в стаж при умові, що цим періодам передувала робота в якості робітника чи службовця, або служба в складі Збройних сил СРСР.
Разом з тим зазначеною нормою встановлено спеціальну умову щодо зарахування періоду навчання при призначенні пенсії за віком: навчанню має передувати робота в якості робітника або службовця чи інша передбачена Положенням діяльність (служба).
Отже, для вирішення питання про зарахування спірного періоду недостатньо встановити лише факт навчання особи у вищому навчальному закладі. Необхідним є також встановлення обставини щодо наявності перед навчанням роботи або іншого періоду діяльності, передбаченого пунктом 109 Положення №590.
Як убачається з матеріалів справи, трудова діяльність позивачки розпочалася лише у 1979 році, тобто після завершення нею навчання у вищих навчальних закладах.
При цьому будь-яких належних та допустимих доказів того, що до початку навчання у 1969 році позивачка працювала робітником, службовцем або проходила іншу службу, яка відповідно до пункту 109 Положення №590 могла бути підставою для зарахування наступного періоду навчання до стажу, матеріали справи не містять.
Таким чином, необхідна передумова для зарахування спірного періоду навчання до стажу, встановлена законодавством, не підтверджена належними доказами.
Суд при цьому не ставить під сумнів сам факт навчання позивачки та достовірність наданого нею диплома. Однак наявність диплома підтверджує лише факт навчання та здобуття освіти і не усуває необхідності дотримання передбачених законодавством умов, за яких відповідний період може бути врахований саме як стаж роботи для пенсійного забезпечення.
Суд також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену, зокрема, у постанові від 20 вересня 2022 року у справі №640/12141/20, відповідно до якої при вирішенні питання про зарахування періоду навчання, що припадає на час дії Положення №590, необхідно враховувати встановлену пунктом 109 цього Положення умову щодо роботи, яка передувала навчанню.
При цьому посилання позивачки на сам факт навчання у вищому навчальному закладі не спростовує зазначеного висновку, оскільки право на зарахування відповідного періоду визначається не лише фактом навчання, а сукупністю встановлених законодавством умов.
Щодо частини періоду навчання, яка припадає на час до набрання чинності Положенням №590, суд зазначає, що позивачкою також не надано доказів, які б підтверджували наявність у неї до початку навчання трудової діяльності або іншого періоду, який відповідно до законодавства, чинного на відповідний час, давав би підстави для врахування навчання при визначенні стажу.
У цій справі позивачка, заявляючи вимогу про зарахування періоду навчання до страхового стажу, повинна підтвердити обставини, з якими закон пов`язує можливість такого зарахування. Наданий диплом підтверджує факт навчання, однак не підтверджує наявності необхідної передумови щодо роботи до початку навчання.
За таких обставин суд доходить висновку, що наявних у матеріалах справи доказів недостатньо для висновку про наявність правових підстав для зарахування спірного періоду навчання до страхового стажу позивачки.
Враховуючи викладене, суд не вбачає правових підстав для зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивачки період її навчання у 1969–1975 роках, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Щодо позовної вимоги про зарахування до страхового стажу всіх періодів трудової діяльності, суд зазначає наступне.
Вирішуючи позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивачки весь наявний у неї стаж роботи, суд виходить з такого.
Відповідно до частини першої статті 24 Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж — це період, протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню та за який сплачувалися страхові внески, а також періоди, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, зараховувалися до стажу роботи для призначення пенсії.
Частиною четвертою статті 24 Закону № 1058-IV прямо передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, які враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше. 
Отже, при вирішенні питання щодо періодів роботи позивачки, які мали місце до запровадження персоніфікованого обліку, підлягають застосуванню норми законодавства, чинного на час проходження відповідної трудової діяльності.
Водночас відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Аналогічне правило закріплене у пункті 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637. Згідно з ним основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку, є трудова книжка. 
З матеріалів справи судом встановлено, що до пенсійної справи позивачки долучено трудову книжку, записи якої містять відомості про її трудову діяльність, зокрема починаючи з 01 червня 1979 року.
При цьому з наданого відповідачем розрахунку страхового стажу вбачається, що зазначені у трудовій книжці періоди трудової діяльності позивачки відповідачем враховані при визначенні страхового стажу.
Зокрема, у розрахунку наявні періоди роботи з 01.08.1979 р. по 31.03.1986 р., з 11.09.1986 р. по 18.09.1986 р., з 22.09.1986 р. по 04.07.1988 р., з 16.02.1989 р. по 16.07.1990 р., з 17.07.1990 р. по 30.06.2000 р., а також з 01.07.2000 р. по 27.08.2001 р.
Таким чином, доводи позивачки про неврахування відповідачем усіх записів її трудової книжки не знаходять свого підтвердження матеріалами пенсійної справи, оскільки зазначені періоди вже включені відповідачем до стажу, що врахований при призначенні пенсії.
Отже, за наявності належним чином оформленої трудової книжки саме вона є первинним доказом відповідних періодів трудової діяльності, однак у даному випадку судом не встановлено факту неврахування відповідачем будь-якого конкретного періоду роботи, зазначеного у трудовій книжці позивачки.
За таких обставин суд не може задовольнити вимогу про «зарахування всього стажу» як таку, що не містить конкретизації періодів, які, на думку позивачки, протиправно не враховані відповідачем, тим більше що наданий відповідачем розрахунок свідчить про врахування періодів роботи, підтверджених трудовою книжкою.
Відтак підстав для задоволення вимоги про зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивачки всі періоди роботи, зазначені у трудовій книжці, суд не вбачає.
Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування протокол/рішення від 20.07.2020 р. № 047250007624 суд зазначає наступне.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить визнати протиправним та скасувати, зокрема, протокол/рішення відповідача від 20.07.2020 р. № 047250007624, посилаючись на його протиправність.
Водночас судом встановлено, що копія зазначеного рішення у матеріалах цієї адміністративної справи відсутня. Відповідно, суд позбавлений можливості дослідити його зміст, встановити обставини та підстави його прийняття, визначити, які саме питання були вирішені відповідачем, а також надати оцінку його відповідності вимогам законодавства.
Посилання позивача на те, що зазначене рішення було ним надано, не підтверджується матеріалами цієї справи. При цьому з матеріалів, на які посилається позивач, убачається, що відповідний документ міститься у матеріалах іншої адміністративної справи, а не в матеріалах цього судового провадження.
Саме по собі посилання на документ, який міститься в матеріалах іншої справи, не замінює його належного подання до суду в межах цього провадження. Суд розглядає справу на підставі доказів, наданих учасниками справи та витребуваних судом, і здійснює їх оцінку відповідно до вимог статей 72, 77, 90 КАС України.
При цьому суд не має можливості встановлювати зміст та правові наслідки документа, який відсутній у матеріалах справи, лише на підставі посилання позивача на такий документ або на його наявність у матеріалах іншого судового провадження.
Відтак за відсутності в матеріалах цієї справи копії протоколу/рішення від 20.07.2020 р. №047250007624 суд не має можливості здійснити перевірку його правомірності, оскільки фактично відсутній належний доказ, який є предметом оскарження у відповідній частині позовних вимог.
З огляду на викладене суд доходить висновку, що позивачем не підтверджено належними доказами факт наявності в матеріалах цієї справи оскаржуваного протокола/рішення від 20.07.2020 р. № 047250007624, а тому правові підстави для його скасування відсутні.
У зв`язку з цим позовна вимога про визнання протиправним та скасування протокола/рішення від 20.07.2020 р. № 047250007624 задоволенню не підлягає.
Щодо вимог про перерахунок пенсії із застосуванням середньої заробітної плати за 2016–2017 роки, її осучаснення та індексації, суд зазначає наступне.
Позивачка також зазначає, що відповідач провів розрахунок пенсії виходячи із середньомісячного заробітку - 1697,75, а не з викоистанням середньомісячного заробітку за 2016-2017 року - 5933,00 (ч.2 ст.40 Закону 1058 - Тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки)
Суд вважає такі доводи необґрунтованими з огляду на таке.
Як убачається з розрахунку пенсії, відповідачем при її обчисленні застосовано показник середнього заробітку за два попередні роки — 5377,90 грн (2016–2017 роки).
Отже, передбачений пунктом 4-3 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV показник середньої заробітної плати в Україні за 2016–2017 роки відповідачем застосовано.
Водночас зазначений у розрахунку середньомісячний заробіток для обчислення пенсії у розмірі 1697,75 грн є іншою складовою розрахунку пенсії та не є показником середньої заробітної плати в Україні за 2016–2017 роки.
Таким чином, саме по собі зазначення у розрахунку величини 1697,75 грн не свідчить про незастосування відповідачем показника 5377,90 грн, який прямо зазначений у розрахунку як середній заробіток за два попередні роки.
При цьому судом не встановлено правових підстав для застосування при обчисленні пенсії позивачки показника 5933,00 грн, оскільки саме такий показник не передбачений законодавством як показник середньої заробітної плати за 2016–2017 роки, що застосовується при призначенні пенсії у 2018 році.
Разом з тим суд враховує, що цим рішенням встановлено право позивачки на зарахування до страхового стажу періоду роботи в районах Крайньої Півночі з 01.08.1979 року по 30.03.1986 року у пільговому обчисленні.
Наявні у матеріалах справи довідки про заробітну плату охоплюють період починаючи з вересня 1986 року, тобто не охоплюють період роботи позивачки в районах Крайньої Півночі з 01.08.1979 року по 30.03.1986 року. Відтак підстав для висновку про те, що зазначені довідки підтверджують заробіток позивачки саме за період роботи в районах Крайньої Півночі, суд не вбачає.
Разом з тим зарахування зазначеного періоду роботи до страхового стажу у пільговому обчисленні підлягає врахуванню відповідачем при проведенні перерахунку пенсії на виконання цього рішення та має бути відображене у новому розрахунку тривалості страхового стажу і коефіцієнта страхового стажу.
За таких обставин суд не вбачає підстав для зобов`язання відповідача застосувати при обчисленні пенсії позивачки показник 5933,00 грн замість 5377,90 грн.
Водночас перерахунок пенсії, який здійснюватиметься на виконання цього рішення з урахуванням додатково зарахованого пільгового стажу, має бути проведений відповідачем із повторним визначенням усіх складових пенсії, на які впливає встановлена судом тривалість страхового стажу.
Таким чином, суд не встановив, а позивачкою належними та допустимими доказами не підтверджено, що при призначенні їй пенсії з 17.08.2018 року відповідачем застосовано інший, ніж передбачений законом на час призначення пенсії, показник середньої заробітної плати або що такий показник був визначений неправильно.
Більше того, із наданого відповідачем розрахунку пенсії вбачається, що її пенсія була обчислена із застосуванням показника заробітку, визначеного відповідно до законодавства, чинного на час виникнення права на пенсію, а тому доводи позивачки про необхідність повторного застосування показника середньої заробітної плати за 2016–2017 роки при кожному наступному перерахунку пенсії є необґрунтованими.
Щодо вимоги про перерахунок пенсії відповідно до статті 28 Закону №1058-IV
Судом встановлено, що при обчисленні пенсії позивачки відповідачем враховано страховий стаж тривалістю 21 рік 0 місяців 3 дні. Водночас зазначений страховий стаж не містить періоду роботи позивачки в районах Крайньої Півночі з 01.08.1979 року по 30.03.1986 року, право на пільгове обчислення якого встановлено судом у цій справі.
Відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV за наявності у жінки 30 років страхового стажу мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.
При цьому абзацом другим частини першої статті 28 Закону №1058-IV передбачено, що для пенсій, призначених після 1 січня 2018 року, мінімальний розмір пенсії за віком, передбачений абзацом першим цієї частини, виплачується після досягнення особою віку 65 років, а до досягнення цього віку таким особам може бути призначена державна соціальна допомога на умовах і в порядку, визначених законом.
Отже, законодавець пов`язує застосування гарантованого мінімального розміру пенсії за віком не лише з фактом призначення пенсії, а й із тривалістю страхового стажу та віком особи.
Водночас суд не може погодитися з визначенням відповідачем страхового стажу позивачки як такого, що становить лише 21 рік 0 місяців 3 дні, оскільки при такому визначенні відповідачем не враховано період роботи позивачки в районах Крайньої Півночі з 01.08.1979 року по 30.03.1986 року, який відповідно до встановленого судом порядку підлягає зарахуванню до страхового стажу у пільговому обчисленні — один рік роботи за один рік і шість місяців.
Таким чином, висновок відповідача щодо тривалості страхового стажу позивачки, який був покладений в основу визначення розміру її пенсії, є передчасним, оскільки зроблений без урахування всіх періодів стажу, право на зарахування яких встановлено судом.
Враховуючи, що календарний період роботи позивачки з 01.08.1979 року по 30.03.1986 року становить понад шість років, а при його пільговому обчисленні тривалість стажу збільшується відповідно до встановленого законодавством коефіцієнта, після його врахування загальна тривалість страхового стажу позивачки перевищує 30 років.
За таких обставин посилання відповідача на наявність у позивачки лише 21 року страхового стажу як на підставу для неврахування гарантій, установлених статтею 28 Закону №1058-IV, є необґрунтованим, оскільки така тривалість стажу визначена без урахування періоду, який суд визнав таким, що підлягає зарахуванню у пільговому обчисленні.
При цьому суд звертає увагу, що пільгове обчислення періоду роботи в районах Крайньої Півночі не є самостійним призначенням додаткового періоду роботи, а впливає на визначення загальної тривалості страхового стажу, яка, у свою чергу, є складовою при визначенні права на відповідні гарантії та розміру пенсії.
Отже, після зарахування зазначеного періоду у пільговому обчисленні відповідач зобов`язаний повторно визначити загальну тривалість страхового стажу позивачки, врахувати її при обчисленні коефіцієнта страхового стажу та визначенні розміру пенсії, а також перевірити наявність у позивачки права на встановлення мінімального розміру пенсії за віком відповідно до статті 28 Закону №1058-IV.
При цьому суд не вбачає підстав самостійно визначати конкретний розмір пенсії позивачки або конкретну суму мінімальної пенсії, яка підлягає виплаті, оскільки це належить до повноважень органу Пенсійного фонду України та потребує проведення відповідного розрахунку з урахуванням усіх складових пенсії, встановлених судом.
Таким чином, позовна вимога в цій частині підлягає задоволенню шляхом зобов`язання відповідача провести перерахунок пенсії позивачки з урахуванням установленої судом тривалості страхового стажу, у тому числі періоду роботи з 01.08.1979 року по 30.03.1986 року в районах Крайньої Півночі у пільговому обчисленні, та з урахуванням вимог статті 28 Закону №1058-IV.
Щодо вимоги про врахування індексації, осучаснення та автоматичних перерахунків пенсії, суд зазначає наступне.
Позивачка також просить зобов`язати відповідача здійснити розрахунок пенсії з урахуванням її осучаснення, автоматичних перерахунків, індексації та/або масових перерахунків пенсії, надбавок до пенсії відповідно до статей 27, 28, частин другої, третьої статті 42 та пунктів 4-1, 4-3 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також постанов Кабінету Міністрів України від 01.04.2020 №251 та від 20.02.2019 №124.
Оцінюючи зазначену вимогу, суд виходить із того, що індексація та перерахунок пенсії є складовими механізму забезпечення належного розміру пенсійної виплати та здійснюються за наявності визначених законом та відповідними нормативно-правовими актами умов.
Так, відповідно до частини другої статті 42 Закону №1058-IV для забезпечення індексації пенсії щороку з 1 березня проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та який враховується для обчислення пенсії. 
Порядок проведення щорічної індексації пенсій у 2019 році було врегульовано, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 №124 «Питання проведення індексації пенсій», яка визначала механізм перерахунку пенсій відповідним категоріям пенсіонерів. 
Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 01.04.2020 №251 було врегульовано питання підвищення пенсійних виплат та надання соціальної підтримки окремим категоріям населення у 2020 році. 
Разом з тим зазначені нормативні положення не передбачають здійснення одного універсального перерахунку пенсії із застосуванням усіх передбачених ними механізмів незалежно від дати призначення пенсії, її розміру, категорії пенсіонера, віку, наявності необхідного страхового стажу та інших умов, установлених відповідними нормативними актами.
При цьому суд звертає увагу, що пенсію позивачці призначено з 17.08.2018 року на виконання судового рішення. Отже, при визначенні права позивачки на проведення подальших перерахунків та індексацій необхідно виходити з фактичної дати призначення їй пенсії та правового регулювання, чинного на час проведення кожного відповідного перерахунку.
Водночас цим рішенням суд встановлює право позивачки на зарахування до страхового стажу періоду роботи в районах Крайньої Півночі з 01.08.1979 року по 30.03.1986 року у пільговому обчисленні. Зазначена обставина безпосередньо впливає на загальну тривалість страхового стажу позивачки та, відповідно, на розмір її пенсії.
За таких обставин здійснення відповідачем перерахунку пенсії виключно шляхом механічного додавання пільгового стажу до вже визначеного розміру пенсії без повторного визначення її розміру та без урахування передбачених законом подальших перерахунків не забезпечуватиме повного виконання цього судового рішення.
У зв`язку з цим після визначення нового розміру пенсії позивачки з урахуванням встановленої судом тривалості страхового стажу відповідач зобов`язаний провести її перерахунок та визначити розмір пенсійної виплати відповідно до законодавства, чинного на відповідні періоди, з урахуванням проведених раніше індексацій, підвищень та інших перерахунків, право на які виникло у позивачки відповідно до закону та відповідних постанов Кабінету Міністрів України.
Водночас суд не вбачає підстав для безумовного зобов`язання відповідача застосувати до пенсії позивачки всі зазначені позивачкою постанови та всі можливі механізми індексації за весь заявлений період без встановлення конкретних правових та фактичних підстав для кожного такого перерахунку.
Суд також враховує, що вимога позивачки сформульована таким чином, що фактично передбачає проведення відповідачем розрахунку пенсії на майбутнє — «до фактичної виплати пенсії», із застосуванням усіх можливих індексацій, перерахунків та надбавок.
Проте судове рішення має ґрунтуватися на встановлених на час його ухвалення фактичних обставинах та нормах права, а не передбачати наперед розмір майбутніх пенсійних виплат та застосування нормативно-правових актів, які можуть змінюватися.
Отже, суд вважає належним способом захисту порушеного права позивачки зобов`язання відповідача провести перерахунок її пенсії з урахуванням установленого судом страхового стажу, у тому числі періоду роботи в районах Крайньої Півночі у пільговому обчисленні, та при визначенні розміру пенсійної виплати врахувати передбачені законодавством індексації, підвищення та перерахунки, право на які виникло у позивачки на відповідні дати.
В іншій частині вимоги щодо безумовного застосування всіх зазначених позивачкою механізмів осучаснення, індексації, автоматичних та масових перерахунків, надбавок до пенсії та їх виплати до моменту фактичної виплати суд не вбачає правових підстав для задоволення.
Щодо компенсації втрати частини доходів, суд зазначає наступне.
Відповідно до статей 1–4 Закону України від 19.10.2000 №2050-III компенсація втрати частини доходів проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, які були нараховані, але своєчасно не виплачені, а сума компенсації визначається виходячи із суми такого нарахованого, але не виплаченого доходу та індексу інфляції за період його невиплати. 
Отже, право на таку компенсацію виникає за наявності сукупності встановлених законом умов, зокрема наявності нарахованого доходу, строк виплати якого порушено.
Сам факт звернення особи до суду з вимогою про перерахунок пенсії не свідчить про наявність у відповідача на момент звернення обов`язку виплатити позивачці конкретну суму пенсії, яка не була своєчасно виплачена.
Враховуючи, що вимоги позивачки про перерахунок пенсії у зазначеній частині задоволенню не підлягають, а доказів наявності нарахованої та несвоєчасно виплаченої суми пенсії, щодо якої має бути проведена компенсація відповідно до Закону №2050-III, судом не встановлено, вимога про компенсацію втрати частини доходів також є передчасною та задоволенню не підлягає.
Водночас задоволення позову в частині пільгового обчислення стажу роботи в районах Крайньої Півночі має наслідком обов`язок відповідача здійснити відповідний перерахунок пенсії з урахуванням такого стажу та виплатити належні суми з урахуванням раніше проведених виплат.
Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
На підставі частини 1 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Частиною 3 статті 139 КАС України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору
Як свідчать матеріали справи, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 968,96 грн., а тому підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача судовий збір у сумі 484,48 грн.
Керуючись ст. 2, 5, 14, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул.Набережна Перемоги, 26, м.Дніпро, 49094, код ЄДРПОУ 21910427) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул.Набережна Перемоги, 26, м.Дніпро, 49094, код ЄДРПОУ 21910427), яка полягає у не зарахуванні ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 ) в пільговому обчисленні трудовий стаж роботи в районах Крайньої Півночі, за період з 01.08.1979 р. по 30.03.1986 р. з розрахунку один рік фактичної роботи за один рік і шість місяців.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул.Набережна Перемоги, 26, м.Дніпро, 49094, код ЄДРПОУ 21910427) здійснити з 17.08.2018 р. перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 ) з урахуванням періоду її роботи в районах Крайньої Півночі з 01.08.1979 р. по 30.03.1986 р. у пільговому обчисленні - один рік роботи за один рік і шість місяців, з урахуванням встановленої внаслідок такого перерахунку загальної тривалості страхового стажу, коефіцієнта страхового стажу та вимог статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням раніше виплачених сум, а також із проведенням передбачених законодавством індексацій, підвищень та перерахунків пенсії, право на які виникло у позивачки у відповідні періоди.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул.Набережна Перемоги, 26, м.Дніпро, 49094, код ЄДРПОУ 21910427) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 484,48 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко