ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" липня 2026 р.	 	Справа № 916/2034/26	
Господарський суд Одеської області у складі судді Нікітенка С.В., за участю секретаря судових засідань Букарова Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу,
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства “Нібулон” (54020, м. Миколаїв, Каботажний узвіз, № 1; код ЄДРПОУ 14291113),
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “ТРАНССЕРВІС 2008” (67840, Одеська обл., Овідіопольський р-н, с. Молодіжне, вул. Залізнична, буд. 3; код ЄДРПОУ 35818770),
про витребування. 
За участю представників сторін:
від позивача – адвокат Слободяник О.П., ордер серія ВЕ № 1196381 від 18.05.2026;
від відповідача – не з`явився. 
Обставини справи.
Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство “Нібулон” звернулось до Господарського суду Одеської області з позовної заявою, в якій просить витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю “ТРАНССЕРВІС 2008” 733720 кілограм пшениці м`якої 2 класу та 1616170 кілограм кукурудзи 3 класу. Судові витрати по сплаті судового збору та витрати на оплату правничої допомоги позивач просить суд стягнути з відповідача.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем договірних зобов`язань за договором про надання послуг № 01/01-26НП від 01.01.2026.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.05.2026 справу № 916/2034/26 передано на розгляд судді Господарського суду Одеської області Нікітенку С.В.
Ухвалою суду від 25.05.2026 прийнято позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства “Нібулон” до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/2034/26. Справу № 916/2034/26 постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 23.06.2026 о 10:40 год. 
Ухвалою суду від 23.06.2026 закрито підготовче провадження у справі № 916/2034/26, призначено справу до судового розгляду по суті на 09.07.2026 о 10:00 год., повідомлено учасників, що судове засідання призначено на 09.07.2026 о 10:00 год.
Представник відповідача у судове засіданні 09.07.2026 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.
Представник позивача у судовому засіданні 09.07.2026 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві.
У судовому засіданні 09.07.2026 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду і повідомлено представника позивача про час складення повного рішення.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд
ВСТАНОВИВ:
Матеріали справи свідчать, що 01січня 2026 року між Товариством з обмеженою відповідальністю сільськогосподарським підприємством “Нібулон” (надалі – замовник або позивач) і Товариством з обмеженою відповідальністю “ТРАНССЕРВІС 2008” (надалі – виконавець або відповідач) був укладений Договір про надання послуг № 01/01-26НП від 01.01.2026 (надалі – Договір).
Відповідно до умов п. 1.1. Договору в порядку та на умовах цього Договору, на замовлення замовника, виконавець зобов`язується надати комплекс послуг з транспортного оброблення зернових культур - кукурудзи, ячменю, пшениці та сорго, а також олійних культур - насіння ріпаку та сої, і бобових культур - гороху (надалі - «вантаж»), а також транспортно-експедиторські послуги пов`язані з організацією транспортного оброблення (перевалки) вантажу, які в сукупності складаються з наступних послуг (надалі - «послуги»):
1.1.1. Приймання та вивантаження Вантажу Замовника, за допомогою автомобільного та/або залізничного транспорту на території Терміналу, що знаходиться за адресою: 67840, Одеська область, Овідіопольський район, с. Молодіжне, вул. Залізнична, 3, з метою його накопичення у зерновому складі та його подальшим навантаженням на нижче викладених умовах.
1.1.2. Зберігання (накопичення) на зерновому Складі протягом 50 (п`ятдесяти) діб включно Вантажу, який підлягає навантаженню, як визначено у нижче викладених умовах. Зерновий склад забезпечує кількісне і якісне зберігання продукції, оформлення документів, кількісно-якісного обліку, відповідно до нормативно-правових вимог України.
1.1.3. Навантаження Вантажу Замовника у автомобільний транспорт Виконавця з оформленням товарно-транспортної накладної (надалі - «ТТН») на кожну одиницю автомобільного транспорту на весь маршрут слідування від Терміналу до пункту доставки.
1.1.4. Перевезення вантажу Замовника від Терміналу до пункту доставки, а саме морський торговельний порт Чорноморськ.
1.1.5. Навантаження вантажів Замовника в морському торговельному порту Чорноморськ на морські судна, номіновані Замовником.
1.1.7. Експедирування вантажів Замовника в морському торговельному порту Чорноморськ.
Позивач наголошує, що незважаючи на назву Договору («про надання послуг»), його умови в частині приймання, накопичення, зберігання та повернення зерна за складськими квитанціями за своєю правовою природою є відносинами складського зберігання зерна в розумінні Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» та глави 66 Цивільного кодексу України (статті 936– 949). На це вказують: видача відповідачем складських квитанцій суворої звітності, їх реєстрація в Основному реєстрі складських документів на зерно, ведення обліку зерна як майна поклажодавця, а також беззастережний обов`язок повернути зерно за першою вимогою власника складської квитанції. 
Відповідно до умов п. 2.4.8. Договору документами, що підтверджують прийняття вантажу, є залізнична накладна, а також складська квитанція на вантаж. Виконавець, у підтвердження прийняття продукції на зберігання виписує поклажодавцю складські документи на зерно не пізніше наступного робочого дня після прийняття продукції на зберігання, виключно у робочі дні.
Пунктами 4.4.1. та 4.4.3. Договору встановлено, що виконавець зобов`язаний: забезпечити належне надання послуг у відповідності до умов договору; забезпечити збереження (схоронність) вантажу на всіх етапах здійснення операцій з ним.
Цей Договір вступає в силу з моменту його підписання Сторонами та діє до 31.12.2026 року, а в частині взаєморозрахунків - до їх повного виконання (п. 7.1 Договору).
Таким чином, відповідач прийняв на себе обов`язки забезпечити належне виконання послуг та схоронність вантажу на всіх етапах операцій. 
На виконання п. 2.4.8. Договору при прийомі зерна на зберігання відповідач як зерновий склад оформив складські квитанції серії БВ — документи суворої звітності, що посвідчують зобов`язання зернового складу повернути зерно власнику за першою вимогою. 
Достовірність заявлених позивачем відомостей стосовно зерна, що було прийняте та зберігалося відповідачем, зокрема, щодо видів і кількості зерна, складських документів на зерно, окрім складських документів на зерно може бути доведена і відомостями з основного реєстру складських документів на зерно та зерна. 
А усі оформлені відповідачем складські квитанції зареєстровані в Основному реєстрі складських документів на зерно, що ведеться ДП «Держреєстри України». 
Непогашена складська квитанція є чинним товаророзпорядчим документом, що посвідчує безумовне та невиконане зобов`язання зернового складу щодо повернення відповідної кількості зерна володільцю такого документа. 
Позивач зазначає, що відповідач не надав жодного доказу погашення будь-якої з 13 спірних складських квитанцій, їх анулювання, повернення зерна позивачу або припинення відповідних зобов`язань в інший спосіб. 
Листом вих. № 988 від 06.05.2026 Державне підприємство «Держреєстри України» (ЄДРПОУ 32383020) у відповідь на запит позивача вих. № 3D33/3-16/10 від 05.05.2026 надало офіційні відомості з Основного реєстру складських документів на зерно. Згідно з Таблицею 1 до вказаного листа, станом на 23:59 год. 04.05.2026 на зерновому складі ТОВ «ТРАНССЕРВІС 2008» обліковуються 13 (тринадцять) непогашених складських квитанцій на зерно, що належить ТОВ СП «НІБУЛОН».
Вартість зерна за непогашеними складськими квитанціями становить: 
1) Пшениця м`яка 2 класу: 733,720 т*11309,00 грн/т = 8297639,48 грн. 
2) Кукурудза 3 класу: 1616,170 т*11 364,00 грн/т = 18366155,88 грн. 
Загальна вартість зерна: 26663795,36 грн. 
На підтвердження вартості зерна позивач надав цінову довідку № 26-0089 від 14.05.2026, видану Регіональною торгово-промисловою палатою Миколаївської області. 
Позивач зазначає, що відповідач не надав жодного доказу погашення вказаних складських квитанцій, їх анулювання, повернення зерна поклажодавцю або припинення відповідних зобов`язань в інший спосіб.
Листом вих. № 3184/3-26/34 від 12.05.2026 позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою про повернення зерна за 13 непогашеними складськими квитанціями. Вимога направлена електронною поштою на адресу, зазначену в п. 11.5. Договору, а також поштовим відправленням на поштову адресу відповідача. Вказану вимогу відповідач залишив без відповіді та реагування.
Позивач вказує, що ігнорування вимоги про повернення зерна, направленої належним чином відповідно до п. 11.5. Договору і підтвердженої поштовим відправленням, свідчить про свідоме ухилення відповідача від виконання зобов`язань зберігача. 
Отже, відповідач в односторонньому порядку припинив виконання договірних обов`язків з надання звітної документації (пп. 2.5.5 та 2.13 Договору) і перестав надавати будь-які звітні документи. Незважаючи на неодноразові звернення, відповідач: не повернув зерно за 13 непогашеними складськими квитанціями; не надав документів на підтвердження механічних втрат відповідно до п. 2.5.3 Договору; не надав жодних пояснень щодо відсутності зерна на складі. 
Позивач вважає, що вказана поведінка відповідача є односторонньою відмовою від виконання зобов`язання, що прямо заборонено статтею 525 Цивільного кодексу України.
Дані обставини стали підставою для звернення позивача з позовною заявою до суду.
Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства “Нібулон” підлягають задоволенню, з таких підстав.
Як слідує з викладеного, спір у даній справі виник з приводу повернення відповідачем (як Зерновим складом) прийнятого зерна на користь його володільця, а відтак спірні правовідносини підпадають під правове регулювання Глави 66 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) та Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні".
Відповідно до ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов`язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому.
У відповідності до ч. 1 ст. 957 ЦК України за договором складського зберігання товарний склад зобов`язується за плату зберігати товар, переданий йому поклажодавцем, і повернути цей товар у схоронності.
За змістом ч. 1 ст. 961 ЦК України товарний склад на підтвердження прийняття товару видає один із таких складських документів: складську квитанцію; просте складське свідоцтво; подвійне складське свідоцтво.
Законом України "Про зерно та ринок зерна в Україні" визначено, що зберігання зерна - це комплекс заходів, які включають приймання, доробку, зберігання та відвантаження зерна.
Статтею 37 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" встановлено, що зерновий склад на підтвердження прийняття зерна видає один із таких документів: подвійне складське свідоцтво; просте складське свідоцтво; складську квитанцію. Складський документ на зерно виписується після передачі зерна на зберігання не пізніше наступного робочого дня. На вимогу особи, яка здала зерно на зберігання, зерновий склад зобов`язаний виписувати окремі складські документи на зерно на будь-які частини зданого на зберігання зерна. Нові складські документи на зерно видаються в обмін на раніше виписані.
Згідно пункту 24 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" визначено, що складські документи на зерно - товаророзпорядчі документи, що видаються зерновим складом власнику зерна як підтвердження прийняття зерна на зберігання та посвідчення наявності зерна і зобов`язання зернового складу повернути його володільцеві такого документа.
Згідно зі ст. 43 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" якщо зерновий склад приймає зерно на зберігання без видачі простого або подвійного складського свідоцтва, то для підтвердження прийняття зерна на зберігання він повинен видати складську квитанцію. Істотні дані складської квитанції встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 46 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" після видачі зерна володільцям складських документів на зерно зернові склади повинні погасити прийняті складські документи на зерно шляхом відмітки на складському документі - "погашено". Погашені складські документи на зерно в повторний обіг не допускаються і виключаються з реєстру складських документів на зерно, про що робиться відповідний запис. Погашені складські документи зберігаються зерновим складом протягом трьох років.
Отже, положеннями Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" визначено чіткий перелік документів, якими підтверджується факт прийняття зерна зерновим складом. До них належать: подвійне складське свідоцтво, просте складське свідоцтво та складська квитанція. При цьому, з положень ст. 46 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" слідує, що після повернення зерна володільцям складських документів на зерно обов`язок погашення прийнятих складських документів на зерно (шляхом відмітки на складському документі - "погашено") покладається саме на зерновий склад.
В матеріалах справи наявні копії складських квитанцій на зерно, згідно яких Товариство з обмеженою відповідальністю “ТРАНССЕРВІС 2008” прийняло на зберігання від Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства “Нібулон” пшеницю м`яку 2 класу вагою 733720 кілограм та кукурудзу 3 класу вагою 1616170 кілограм (т. 1, а.с. 22-35).
Вказані складські квитанції, за якими відповідачем прийнято від позивача пшеницю м`яку 2 класу вагою 733720 кілограм та кукурудзу 3 класу вагою 1616170 кілограм, не містять відміток про їх погашення.
Факт передачі на зберігання відповідачу пшениці м`якої 2 класу вагою 733720 кілограм та кукурудзи 3 класу вагою 1616170 кілограм також підтверджується долученим до матеріалів справи листом Державного підприємства “ДЕРЖРЕЄСТРИ УКРАЇНИ”.
Досліджуючи докази, на які позивач посилається як на підтвердження зберігання відповідачем зерна, зокрема, складських квитанцій, копії яких надано до матеріалів справи, суд зазначає, що за приписами ст. 45 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" зернові склади ведуть реєстр складських документів на зерно. Вимоги до реєстру складських документів на зерно та порядок його ведення визначаються Кабінетом Міністрів України.
За змістом п. 1.2. Порядку ведення реєстру складських документів на зерно та зерна, прийнятого на зберігання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.11.2004 № 1569 (надалі - Порядок), основний реєстр складських документів на зерно та зерна, прийнятого на зберігання (далі - Реєстр), - електронна база даних, що формується на основі реєстрів, які ведуться на зернових складах, що містить відомості про зерно (заставне зерно), прийняте зерновими складами на зберігання у визначеному обсязі й до визначеного строку, та про видані ними складські документи на зерно та про держателів таких документів; адміністратор Реєстру - державне підприємство "Держреєстри України", що здійснює створення Реєстру, забезпечує його функціонування, технічне, технологічне та програмне забезпечення ведення Реєстру, відповідає за збереження відомостей та захист від несанкціонованого доступу до Реєстру та від руйнування, має повний прямий доступ до структури єдиної комп`ютерної бази Реєстру, здійснює замовлення, облік, постачання і контроль за використанням реєстраторами бланків складських документів на зерно, бланків витягів з Реєстру, технічне навчання реєстраторів, здійснює інформаційно-довідкове обслуговування Реєстру та виконує інші функції, передбачені цим Порядком; реєстр зернового складу - база даних, що містить відомості про зерно (заставне зерно), що прийняте зерновим складом на зберігання у визначеному обсязі й до визначеного строку, про видані ним складські документи на зерно та про володарів таких документів. Реєстр зернового складу ведеться у двох формах: електронна база даних, яка є складовою частиною Реєстру, та на паперових носіях (Книга реєстрації).
Відповідно до п. 2.2. Порядку, при заповненні обов`язкових реквізитів складського документа на зерно (заставне зерно) (далі - складський документ) у реєстр зернового складу (в електронному вигляді) вносяться відомості з присвоєнням їм порядкового номера про складський документ та зерно, на яке такий документ було виписано.
Підпунктом 2.5.4 розділу 2 Положення визначено, що зерновий склад щоденно надсилає державному підприємству "Держреєстри України" дані в електронному вигляді в порядку, визначеному Міністерством аграрної політики України, відомості про видані та погашені зерновим складом протягом попереднього робочого дня складські документи на зерно.
Наявним в матеріалах справи Переліком складських документів на зерно, підтверджується, що згідно даних ДП "ДЕРЖРЕЄСТРИ УКРАЇНИ" станом на 04.05.2026 на зерновому складі ТОВ "ТРАНССЕРВІС 2008" зберігається зерно пшениці м`якої 2 класу та кукурудзи 3 класу. На вказане зерно та кукурудзу видано документ - складська квитанція.
Відомості про погашення зазначених складських квитанцій у Реєстрі складських документів на зерно - відсутні.
Оскільки Реєстр складських документів на зерно є електронною базою даних, що формується на основі інформації реєстрів, які ведуться на зернових складах, і у згаданому реєстрі міститься інформація про наявність непогашеної складської квитанції, виданої відповідачем позивачу на підтвердження прийняття зерна пшениці м`якої 2 класу заліковою вагою 733720 кілограм та кукурудза 3 класу заліковою вагою 1616170 кілограм, суд вважає доведеними твердження позивача про те, що станом на момент розгляду справи передане зерно та кукурудза повернуто позивачу не було.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 938 ЦК України зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.
Відповідно до ст. 953 ЦК України зберігач зобов`язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.
За приписами ст. 35 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" зерновий склад зобов`язаний за першою вимогою володільця складського документа повернути зерно, навіть якщо передбачений договором складського зберігання строк його зберігання ще не закінчився.
Отже, згідно наведених законодавчих норм у відповідача наявний обов`язок повернути зерно зі зберігання за вимогою позивача, навіть якщо строк зберігання такого зерна не закінчився.
Як свідчать обставини справи, позивач звертався до відповідача з заявкою-вимогою від 12.05.2026 № 3184/3-26/34 про відвантаження пшениці м`якої 2 класу заліковою вагою 733720 кілограм та кукурудзи 3 класу заліковою вагою 1616170 кілограм. Проте, на теперішній час відповідач так і не повернув позивачу зерно та кукурудзу зі зберігання. 
За таких обставин, невиконання відповідачем покладених на нього зобов`язань за Договором дає позивачу право на захист порушених прав шляхом спонукання відповідача до виконання обов`язку відповідно до приписів п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України.
Отже, як слідує з матеріалів справи, відповідач в порушення прийнятих на себе зобов`язань за Договором та приписів ст. 953 ЦК України, ст. 35 Закону України "Про зерно та ринок зерна" на момент розгляду справи не повернув належного позивачу зерно пшениці м`якої 2 класу заліковою вагою 733720 кілограм та кукурудзу 3 класу заліковою вагою 1616170 кілограм. Дана обставина відповідачем не заперечена, будь-яких доказів в спростування вищевикладеного відповідач до суду не надав.
Враховуючи вищенаведене, господарський суд дійшов висновку щодо підтвердження наявності обов`язку відповідача повернути позивачеві в натурі пшеницю м`яку 2 класу заліковою вагою 733720 кілограм та кукурудзу 3 класу заліковою вагою 1616170 кілограм.
З підстав вищевикладеного позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню шляхом витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю “ТРАНССЕРВІС 2008” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства “Нібулон” 733720 кілограм пшениці м`якої 2 класу та 1616170 кілограм кукурудзи 3 класу.
Крім того, при визначенні розміру судового збору за подання позовної заяви судом враховано, що згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 26.02.2019 у справі № 907/9/17, наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову.
В ухвалі від 12.09.2018 у справі № 916/540/17 Верховним Судом зазначено, що судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру, притому незалежно від того, чи є зобов`язання, які виникли між сторонами, позадоговірними або договірними.
Отже, позовні вимоги про вилучення та передачу майна мають вартісну оцінку, носять майновий характер і розмір ставок судового збору за їх подання визначається за вимогами статті 4 Закону України "Про судовий збір", виходячи з розміру грошових вимог позивача, на задоволення яких спрямовано позов.
Як слідує з матеріалів справи, загальна вартість зерна пшениці м`якої 2 класу у кількості 733720 кілограм та кукурудзи 3 класу у кількості 1616170 кілограм становить 26663795,36 грн.
Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 16.11.2022 у справі № 916/228/22.
Оскільки позовна заява була подана через підсистему Електронний суд, розмір судового збору за позовною вимогою у даній справі становить 319965,54 грн (26663795,36*1,5%*0,8=319965,54).
Проте, позивачем сплачена сума судового збору у розмірі 319961,61 грн.
За таких обставин, підлягає стягненню з позивача в дохід Державного бюджету України судовий збір у розмірі 3,93 грн (319965,54-319961,61=3,93).
Відповідно до статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
За приписами статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Відповідач позовні вимоги належними та доступними засобами доказування не спростував, а наявні в матеріалах справи докази свідчать про обґрунтованість позовних вимог.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.
Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:
1. Позов задовольнити повністю.
2. Витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю “ТРАНССЕРВІС 2008” (67840, Одеська обл., Овідіопольський р-н, с. Молодіжне, вул. Залізнична, буд. 3; код ЄДРПОУ 35818770) зерно Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства “Нібулон” (54020, м. Миколаїв, Каботажний узвіз, № 1; код ЄДРПОУ 14291113): 733720 кілограм пшениці м`якої 2 класу; 1616170 кілограм кукурудзи 3 класу.
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства “Нібулон” (54020, м. Миколаїв, Каботажний узвіз, № 1; код ЄДРПОУ 14291113) в дохід Державного бюджету України судовий збір у розмірі 3,93 грн.
4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “ТРАНССЕРВІС 2008” (67840, Одеська обл., Овідіопольський р-н, с. Молодіжне, вул. Залізнична, буд. 3; код ЄДРПОУ 35818770) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства “Нібулон” (54020, м. Миколаїв, Каботажний узвіз, № 1; код ЄДРПОУ 14291113) суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 319965,54 грн.
5. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.
Повне рішення складено 13.07.2026.

Суддя Нікітенко С.В.