Справа № 602/412/26
Провадження № 2/602/371/2026

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" липня 2026 р.        м. Ланівці

Лановецький районний суд Тернопільської області у складі головуючого судді Наумчука В.А., за участю секретаря судового засідання Майхрук Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ТАЙГЕР ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, –
в с т а н о в и в:
Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ТАЙГЕР ФІНАНС» (нижче у тексті - ТОВ ФК «ТАЙГЕР ФІНАНС» або Товариство або позивач) через свого представника адвоката Усенко М.І. за допомогою підсистеми «Електронний суд» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (нижче – відповідач або позичальник) про стягнення заборгованості за договором.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 08.09.2024 між Товариством та позичальником укладено кредитний договір № 36900048 за умовами якого ОСОБА_1 отримав у кредит 4000,00 грн. В подальшому відповідач не виконав умови кредитного договору, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість в сумі 20310,00 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту – 4000,00 грн, простроченої заборгованості за нарахованими процентами – 14310,00 грн та простроченої заборгованості за штрафами – 2000,00 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.
Ухвалою суду від 15.05.2026 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 17 червня 2026 року.
Ухвалою суду від 17.06.2026 розгляд справи відкладено на 21 липня 2026 року.
29 червня 2026 року відповідач подав до суду пояснення, у якому викладені заперечення стосовно позовних вимог в частині стягнення суми пені. Відповідач вважає, що заборгованість по неустойці (пені, штрафу) нарахована неправомірно у період воєнного стану, покликаючись на пункт 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України. Просить у задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити. 
Представник позивача ТОВ ФК «ТАЙГЕР ФІНАНС» в судове засідання не прибув, однак у позовній заяві міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не прибув, хоча про день, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини своєї неявки в судове засідання відповідач суду не повідомив.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Пунктом 1 частини третьої статті 223 ЦПК України передбачено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Ураховуючи те, що представник позивача клопотав розглядати справу за його відсутності, а відповідач, який висловив свої заперечення по суті справи у поясненні, у судове засідання не прибув і про причини своєї неявки не повідомив, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними матеріалами за відсутності сторін, які належним чином повідомлені про місце, дату і час судового розгляду, оскільки неявка відповідача у судове засідання не перешкоджає розгляду справи.
Згідно зі частиною другою статті 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Суд дослідивши та оцінивши матеріали справи, докази, які у них містяться, ознайомившись із доводами позивача, викладеними у позовній заяві, письмовими поясненнями відповідача, встановив фактичні обставини і відповідні спірні правовідносини та дійшов наступних висновків.
Встановлено, що ТОВ ФК «ТАЙГЕР ФІНАНС» (код ЄДРПОУ 43561909) є юридичною особою - фінансовою установою, що 21.05.2020 включена до Державного реєстру фінансових установ та має діючу ліцензію з надання коштів та банківських металів у кредит від 26.03.2024 з необмеженим строком дії. Наведене підтверджується Випискою з ЄДР (а.с. 22 зворот-23), а також загальнодоступною інформацією, розміщеною на офіційній веб-сторінці Національного банку України «Комплексна інформаційна система Національного банку України» в мережі Інтернет за посиланням: https://kis.bank.gov.ua/.
08 вересня 2024 року ОСОБА_1 дистанційно шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором підписав Договір про споживчий кредит № 36900048 від 08.09.2024 (індивідуальну частину) з ТОВ ФК «ТАЙГЕР ФІНАНС», Графік платежів за договором про споживчий кредит № 36900048 від 08.09.2024 та Паспорт споживчого кредиту продукту «36900048», що підтверджується доданими до позовної заяви копіями зазначених електронних документів (а.с. 8-17), а також довідкою Товариства за вих. №1103/1 від 09.03.2026, згідно з якою ОСОБА_1 ідентифікований Товариством, одноразовий ідентифікатор відправлено позичальнику 08.09.2024 на зазначений ним номер телефону (а.с.18).
Згідно з п. 1.1 договору про споживчий кредит № 36900048 від 08.09.2024 кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3 договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2 договору (далі - кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити проценти за користування кредитом відповідно до Графіку платежів та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника. Типом кредиту є кредит. 
Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
За положеннями статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, зокрема, що договір про споживчий кредит укладається у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію").
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Таким чином між сторонами у письмовій формі у вигляді електронного документа укладено договір про споживчий кредит № 36900048 від 08.09.2024 (нижче у тексті – Кредитний договір).
Факт укладення Кредитного договору не заперечується відповідачем. 
На підставі укладеного Кредитного договору між сторонами виникли кредитні правовідносини, а саме відносини зі споживчого кредитування, які регулюються нормами Цивільного кодексу України, Закону України «Про споживче кредитування», інших актів цивільного законодавства.
Умовами Кредитного договору передбачено: сума кредиту – 4000,00 грн (пункт 1.2); кредит надається строком на 360 днів,з 08.09.2024, остаточний термін (дата) повернення кредиту і сплати процентів – 03.09.2025 (пункти 1.3, 1.4); пільгова процентна ставка за користування кредитом становить 0,95% в день, яка застосовується протягом пільгового періоду користування кредитом, який становить 25 к.д. з 08.09.2024 по 03.10.2024 (пункти 1.5.1, 2.2.3); стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 365 відсотків річних (1,0% в день, яка застосовується з першого дня стандартного періоду, що становить 335 к.д. з 04.10.2024 по 03.09.2025 (пункти 1.6, 2.2.3); кредитні кошти надаються позичальнику шляхом безготівкового переказу на банківську платіжну картку (пункт 2.1).
Факт надання кредитних коштів позичальнику підтверджується повідомленням Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» (платіжна система EasyPay) від 16.02.2026 про підтвердження успішної оплати, зі змісту якого убачається, що кошти в сумі 4000,00 грн були переказані 08.09.2024 на платіжну картку, номер якої відповідає реквізитам (масці) платіжної картки позичальника, вказаної Кредитному договорі (а.с. 18 зворот).
Обставини отримання кредитних коштів не оспорюються відповідачем.
Як убачається зі змісту розрахунку заборгованості за Кредитним договором, наданого позивачем, ним за період часу з 08.09.2024 по 02.09.2025 були нараховані проценти за користування кредитом у загальній сумі 14310,00 грн, які позичальник не сплатив (а.с. 19-21).
Також зі змісту розрахунку убачається, що позичальник кредит не повернув.
Суд, перевіривши правильність нарахувань сум заборгованості за кредитом та за процентами у доданому до позовної заяви розрахунку заборгованості, дійшов висновку, що вони нараховані відповідно до умов укладеного Кредитного договору та чинного законодавства: у розмірі, які передбачені Кредитним договором; суми процентів за користування кредитом нараховані у межах строку кредитування.
У поданому суд поясненні відповідач не виклав заперечень щодо обґрунтованості нарахування згаданих вище сум кредитної заборгованості, доказів повернення суми кредиту та сплати нарахованих процентів за його користування суду не надав.
Таким чином, суд встановив, що відповідач в порушення умов Кредитного договору кредитні кошти не повернув, нараховані проценти не сплатив.
Згідно з положеннями статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства.
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За приписами ч. 1 ст. 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною першою статті 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Уклавши Кредитний договір, його сторони добровільно прийняли умови цього договору, погодилися з ними і зобов`язалися їх виконувати.
Суд установив, що відповідач, який отримав кредитні кошти, не виконав взяті на себе договірні зобов`язання за Кредитним договором - кредит не повернув, проценти за користування кредитом не сплатив, чим порушив права позивача як кредитодавця.
За встановлених обставин, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими і їх слід задовольнити, стягнувши з відповідача заборгованість за Кредитним договором у загальному розмірі 18310,00 грн, що складається із заборгованості за кредитом – 4000,00 грн та заборгованості за нарахованими процентами – 14310,00 грн.
Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми заборгованості за штрафами в розмірі 2000,00 грн, то вони є необґрунтованими з наступних міркувань.
Частинами першою-другою статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
У пунктах 4.6, 4.6.1 Кредитного договору зазначено, що у разі прострочення строку повернення кредиту, передбаченого п. 1.4 договору на 1 календарний день, позичальник зобов`язується сплатити на користь кредитодавця штрафні санкції (штраф) у розмірі 10% від суми отриманого кредиту. У разі прострочення строку повернення кредиту, передбаченого п.1.4 договору на 10 календарних днів, позичальник зобов`язується сплатити на користь кредитодавця штрафні санкції (штраф) у розмірі 40% від суми отриманого кредиту.
Разом з тим, згідно з пунктом 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».
Указом Президента України від 24 лютого 2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 №2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан, строк дії якого неодноразово продовжувався і який триває дотепер.
Як убачається зі змісту розрахунку заборгованості, наявного у матеріалах справи, позивачем нарахований штраф за прострочення відповідачем виконання грошових зобов`язань за Кредитним договором у період дії воєнного стану.
З огляду на викладене вище, у суду відсутні правові підстави для задоволення позовної вимоги в частині стягнення з відповідача суми штрафу в розмірі 2000,00 грн, а відтак у її задоволенні слід відмовити.
Отже, позов підлягає до задоволення частково.
Щодо розподілу судових витрат.
Відповідно до частин першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при поданні позову сплачено судовий збір у сумі 2662,40 гривень згідно з платіжною інструкцією № 1132 від 19.03.2026 (а.с. 1).
Ураховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково у розмірі 90% від заявленої суми, то з відповідача слід стягнути судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 2395,80 грн (2662,40 х 90%).
Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача витрат, понесених позивачем на оплату правової допомоги, суд виходить з наступних міркувань.
У матеріалах справи міститься копія договору про надання правової (правничої) допомоги №0207 від 02.07.2025, укладеного між ТОВ ФК «ТАЙГЕР ФІНАНС» (Клієнтом) та Адвокатським об`єднанням «АПОЛОГЕТ» (Виконавцем), в особі адвоката, керуючого партнера Усенка М.І. (а.с. 25).
Згідно з Актом № 1103 наданих послуг (правової (правничої) допомоги) від 09.03.2026, підписаним Клієнтом та Виконавцем, сторони договору про надання правової (правничої) допомоги №0207 від 02.07.2025 підтверджують факт надання Виконавцем та прийняття Клієнтом послуг відповідно до положень цього договору стосовно відповідача ОСОБА_2 за Кредитним договором, сума наданих послуг складає 8000,00 грн (а.с. 26).
Як убачається із Детального опису наданих послуг до Акту № 1103 від 09.03.2026 за договором про надання правової (правничої) допомоги № 0207 від 02.07.2025, АО «АПОЛОГЕТ» надало послуги позивачу у цій справі, витративши у загальному підсумку 6 год 30 хв (а.с. 26 на звороті).
Отже, наданими позивачем доказами підтверджується понесення ним витрат на правову допомогу, пов`язану з цією справою, у сумі 8000,00 грн.
Відповідно до частин першої та другоїстатті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
За частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною третьою статті 141 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, серед іншого, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд неодноразово висновував те, що при визначенні суми відшкодування розміру витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру (див., до прикладу, додаткові постанови Верховного Суду від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 9009/371/18, постанову від 05.06.2019 у справі № 922/928/18).
У постанові від 19 листопада 2020 року у справі № 734/2313/17 Верховний Суд наголосив, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Разом з тим, як зазначив Верховний Суд, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18.
У частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.
Близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21.
Отже, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково. Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.
Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року № 686/5757/23.
У цій справі суд, оцінюючи розумність розміру витрат на юридичну допомогу, заявлених до відшкодування, враховує, зокрема, складність цієї справи, а також пропорційність їх розміру до предмета спору.
Ця справа є малозначною (не складною) справою, розгляд якої проводився в спрощеному провадженні. Спір, який виник між сторонами у справі, відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку із стягненням заборгованості за договором споживчого кредитування; матеріали справи не містять великої кількості документів, на збирання і дослідження яких адвокат витратив би значний час. У спорах такого характеру судова практика є сталою, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.
За таких обставин, розподіляючи понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу, суд вважає, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування таких витрат в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже їх заявлений розмір, на переконання суду, не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат та є непропорційним до ціни позову, у розумному вимірі.
З огляду на співмірність та розумність розміру судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, а також пропорційно до задоволених позовних вимог, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 2000,00 грн.
У задоволенні решти заявлених витрат на правничу допомогу слід відмовити.
На підставі наведеного вище та керуючись статтями 12, 13, 89, 137, 141, 211, 247, 258, 259, 263-265, 272, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, суд -
у х в а л и в:
1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ТАЙГЕР ФІНАНС» заборгованість за Кредитним договором №36900048 від 08.09.2024 у сумі 18310,00 (вісімнадцять тисяч триста десять) гривень.
3. У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
4. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ТАЙГЕР ФІНАНС» сплачений судовий збір у сумі 2395,80 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2000,00 грн, а всього судових витрат - у сумі 4395,80 грн (чотири тисячі триста дев`яносто п`ять гривень 80 коп.).
5. У стягненні решти витрат на професійну правничу допомогу – відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
УЧАСНИКИ СПРАВИ:
ПОЗИВАЧ: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ТАЙГЕР ФІНАНС», вул. Смаль-Стоцького, 1, 28 корпус, м. Львів, 79000, ЄДРПОУ 43561909.
ВІДПОВІДАЧ:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Суддя:	  	В.  НАУМЧУК