КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110
e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Унікальний номер справи 754/8750/25 Апеляційне провадження № 22-ц/824/10951/2026	Головуючий у суді першої інстанції - Панченко О.М. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач Оніщук М.І.,
судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,
секретар Цалко Д.М.,
за участю:
представника позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 березня 2026 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Київської міської ради, ОСОБА_3 , третя особа: державний нотаріус П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори - Сабадаш Ольга Вікторівна, про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи: П'ятнадцята Київська державна нотаріальна контора, Київська міська рада про усунення від спадкування, визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням та визнання права власності на спадкове майно, 

В С Т А Н О В И В:

У  червні 2025 року позивач ОСОБА_4 через представника ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом. 
Позовні вимоги обгрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла дружина позивача - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про смерть від 27.12.2023, серія НОМЕР_1 , та свідоцтвом про укладенню шлюбу від 23.09.1983, серія НОМЕР_2 . 
ІНФОРМАЦІЯ_3 помер син позивача - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про смерть від 20.12.2023, серія НОМЕР_3 , та повторно виданим свідоцтвом про народження від 20.12.2023, серія НОМЕР_4 . 
На день смерті спадкодавцю ОСОБА_5 належало 3/8 частини квартири АДРЕСА_1 , а саме: 
- 1/4 (2/8) частина на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Ватутінської райдержадміністрації 05.08.1994. Дата проведення реєстрації в Бюро 17.08.1994 року за реєстровим № 1142;
- 1/8 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 15-ю Київською державною нотаріальною конторою 12.06.1998 № 3-1588. Дата проведення реєстрації в Бюро 20.08.1998 року за реєстровим № 1142 (підтверджується Інформаційною довідкою КП КМР «КМ БТІ» від 29.02.2024 року). 
ОСОБА_5 заповіту не залишала, а тому за законом спадщину прийняли особи які відносяться до першої черги спадкування, а саме: чоловік ОСОБА_4 ; син ОСОБА_6 ; мати ОСОБА_7 . 
Щодо майна померлої державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Сабадаш О.В. було відкрито спадкову справу № 1001/2012 року, кожен із спадкоємців успадкували по 1/8 частині квартири, але жоден із них не завершив процедуру спадкування: - мати ОСОБА_7 померла орієнтовно у 2017-2018 році; син ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ; чоловік (позивач) ОСОБА_4 , постановою державного нотаріуса П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Сабадаш О.В. отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.05.2025 року, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з відсутністю оригіналів правоустановчих документів, які підтверджують право власності померлої на квартиру. 
На день смерті спадкодавця ОСОБА_6 йому належало 3/8 частини квартири АДРЕСА_1 , а саме: 
- 1/4 (2/8) частина на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Ватутінської райдержадміністрації 05.08.1994. Дата проведення реєстрації в Бюро 17.08.1994 року за реєстровим № 1142 (підтверджується Інформаційною довідкою КП КМР «КМ БТІ» від 02.05.2025 року); 
- 1/8 частину квартири було успадковано після смерті матері ОСОБА_5 , але за життя не завершив процедуру спадкування та не отримав свідоцтво про право на спадщину за законом. 
За заявою позивача 30.04.2025 державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Сабадаш О.В. було відкрито спадкову справу № 465/2025 року щодо майна померлого, що підтверджується витягом про реєстрацію у спадковому реєстрі від 30.04.2025. 
Разом з тим, позивач вказував, що він є таким, що фактично прийняв спадщину, оскільки на день смерті проживав та був зареєстрований із ОСОБА_6 . 
Спадкодавець не залишав заповіту, а тому позивач є єдиним спадкоємцем за законом. 
Отже, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності померлих дружини та сина на квартиру, позивач вважає, що його права порушені, у зв`язку з неможливістю оформлення спадщини, а саме на 4/8 частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом.
У жовтні 2025 року до суду першої інстанції надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_8 до ОСОБА_4 , згідно з якою він просив:
- усунути ОСОБА_4 від спадкування після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_9 ;
- визнати ОСОБА_4 таким, що утратив право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 ;
- визнати за ОСОБА_3 право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті сестри ОСОБА_5 та племінника ОСОБА_6 , у розмірі 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 .
Зустрічні позовні вимоги обгрунтовані тим, що ОСОБА_5 страждала на тяжке захворювання і потребувала сторонньої допомоги, була у безпорадному стані, однак ОСОБА_4 ухилявся від надання такої допомоги. Таке ж мало місце і відносно його сина, ОСОБА_6 . 
ОСОБА_4 виселився з квартири АДРЕСА_1 , переїхав на інше місце проживання.
За таких обставин позивач вважав, що ОСОБА_4 підлягає усуненню від спадкування за рішенням суду. 
Крім того, зазначачав, що ОСОБА_4 утратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 , оскільки він декілька років в ній відсутній, не цікавився нею, не ніс витрат на її утримання, крім того, має у власності інше житло.
Так, згідно витягу з Державного реєстру речових прав №343096309 у власності ОСОБА_4 є двокімнатна квартира АДРЕСА_2 . За таких обставин ОСОБА_4 утратив право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 ще і з передбачених ст.107 ч.2 ЖК України підстав. 
При цьому, як слідує з наданих ОСОБА_4 у додатках до основного позову довідок БТІ, після смерті ОСОБА_6 залишилось спадкове майно 1/4 частина квартири АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_5 - 3/8 частини цієї квартири, що разом складає 5/8.
За вказаних обставин, а також враховуючи те, що ОСОБА_4 підлягає усуненню від спадкування, декілька років не проживає у спірній квартирі, інших спадкоємців після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_6 немає, у той час як ОСОБА_3 є єдиним спадкоємцем після їх смерті, прийняв спадщину, сплачує всі необхідні платежі по утриманню спадкового майна, право власності на спірну частину квартири необхідно визнати за ОСОБА_3 у порядку спадкування.
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25.03.2026 позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в порядку спадкування за законом право власності на 4/8 частини квартири АДРЕСА_1 , а саме: 1/8 частина після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 3/8 частини після смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 . 
Зустрічні позовні ОСОБА_3 залишено без задоволення (т. 2, а.с. 20-25).
В апеляційній скарзі позивач за зустрічним позовом, посилаючись на неповне встановлення обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічні позовні вимоги у повному обсязі.
В обгрунтування апеляційної скарги вказує на неврахування судом першої інстанції того, що на час смерті спадкодавців ОСОБА_4 з ними не проживав, про що, у свою чергу, свідчать наступні обставини в їх сукупності:
- відсутність у позивача оригіналів документів про смерть спадкодавців та документів про право власності на спірну квартиру;
- дату смерті матері дружини ОСОБА_4 у позовній заяві вказує приблизно;
- ОСОБА_4 звернувся до нотаріуса для отримання свідоцтв про право на спадщину після смерті дружини та після смерті сина з пропуском значного строку;
- ОСОБА_4 не надав жодного доказу проживання у спірній квартирі на час смерті спадкодавців.
Вказує, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тим обставинам, що ОСОБА_4 ухилявся від надання допомоги спадкодавцям, які перебували у безпорадному стані, а також тривалий час не проживав у спірній квартирі та не брав участі у її утримання.
Також, вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив йому у задоволення його клопотання про витребування доказів, у зв`язку з чим він вимушений подавати вказане клопотання під час апеляційного перегляду справи.
Представник відповідача у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити. 
Представника позивача у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на її безпідставність та необгрунтованість.
Інші учасники справи у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника відповідача КМР надійшла заява про розгляд справи за відсутністю його представника. Третя особа про причини своєї неявки суд не сповістила.
Враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явилися у судове засідання, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи,  ОСОБА_4 є чоловіком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 . 
На підтвердження зазначеного позивачем надано наступні документи:
- Свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 , видане 23 вересня 1983 року відділом Подільського ДРАЦСу м. Києва, актовий запис №757;
- повторне свідоцтво про смерть серії НОМЕР_6 , видане Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального регіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 27 грудня 2023 року.
На день смерті ОСОБА_5 належало 3/8 частини квартири АДРЕСА_1 , з яких: 1/4 частина належала їй на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Ватутінської районної державної адміністрації 05.08.1994 року, що зареєстроване в Бюро технічної інвентаризації 17.08.1994 року за реєстровим № 1142; 1/8 частина належала на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 15-ю Київською державною нотаріальною конторою 12.06.1998 року № 3-1588, що зареєстроване в Бюро технічної інвентаризації 20.08.1998 року за реєстровим № 1142.
Зазначені обставини підтверджуються інформаційною довідкою КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» КВ-2024 №6771 від 29.02.2024 року.
Після смерті ОСОБА_5 державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Сабадаш О.В. було відкрито спадкову справу № 1001/2012 року.
З матеріалів справи також убачається, що на момент відкриття спадщини всі спадкоємці першої черги, а саме: чоловік, син та мати спадкодавця, були зареєстровані та постійно проживали разом із спадкодавцем у квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується листом Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 27.12.2023 року № 102-5640.
Разом з тим, судом встановлено, що жоден із спадкоємців не завершив оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Зокрема, мати спадкодавця ОСОБА_7 померла орієнтовно у 2017-2018 роках, син ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Позивач ОСОБА_4 звернувся до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак постановою державного нотаріуса П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Сабадаш О.В. від 13.05.2025 року йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності спадкодавця на спірне нерухоме майно.
Щодо майна після смерті ОСОБА_6 судом встановлено наступне.
Позивач є батьком ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується наступними документами:
- Повторно виданим свідоцтвом про смерть від 20.12.2023 видане Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) серія НОМЕР_3 ;
- Повторно виданим свідоцтвом про народження від 20.12.2023 видане Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) серія НОМЕР_7 .
На день смерті спадкодавцю належало 3/8 частини квартири АДРЕСА_1 , з яких: 1/4 (2/8) частина належала йому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Ватутінської районної державної адміністрації 05.08.1994 року, що зареєстроване в Бюро технічної інвентаризації 17.08.1994 року за реєстровим № 1142, зазначені обставини підтверджуються інформаційною довідкою КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації`КВ-2025 №15384 від 02.05.2025 року; 1/8 частина була набутa у порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_5 , однак за життя спадкодавець не завершив оформлення спадкових прав та не отримав свідоцтво про право на спадщину.
Як встановлено судом, 30.04.2025 року державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Сабадаш О.В. за заявою позивача було відкрито спадкову справу № 465/2025 року щодо майна померлого, що підтверджується витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі від 30.04.2025 року.
Судом також встановлено, що позивач на момент відкриття спадщини був зареєстрований за однією адресою разом з спадкодавцями відповідно до листа Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від №102-5640 від 27.12.2023 року, тому являється таким, що фактично прийняв спадщину.
Заповіт спадкодавцем складений не був, у зв`язку з чим позивач є спадкоємцем за законом першої черги, та з урахуванням встановлених обставин - єдиним спадкоємцем майна померлого.
Постановою державного нотаріуса П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Сабадаш О.В. від 13.05.2025 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів.
Так, відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Стаття 392 ЦПК України передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно ст.ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 22.04.2024 у справі № 346/2744/21, законодавець передбачив можливість прийняття спадщини постійним проживанням разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини для будь-яких спадкоємців, в тому числі й обов`язкових спадкоємців. Тому обов`язковий спадкоємець може прийняти спадщину на підставі частини третьої статті 1268 ЦК.
Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.
Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Таким чином, з урахуванням вищенаведених положень законодавства та обставин справи, суд першої інстанції, встановивши, що у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності померлих дружини та сина на квартиру, позивач, який прийняв спадщину після смерті останніх, позбавлений можливості її оформити в позасудовому порядку, дійшов обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення первісного позову шляхом визнання за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , права власності на 4/8 частини квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом, а саме: 1/8 частина після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 3/8 частини після смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Заперечуючи щодо задоволення первісного позову та обгрунтовуючи доводи своєї апеляційної скарги, відповідач посилається на те, що позивач не вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки на час смерті спадкодавців ОСОБА_4 з ними не проживав.

Разом з тим, колегія суддів вважає вказані доводи апелянта безпідставними, адже, як вірно встановлено судом першої інстанції факт реєстрації ОСОБА_4 на момент відкриття спадщини підтверджується листом Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 27.12.2023 за № 102-5640. 
Доводи апелянта про безпідставне відхилення судом першої інстанції його клопотання про витребування доказів колегія суддів відхиляє, адже, як обгрунтовано встановлено судом першої інстанції, таке клопотання було подано ним після закриття підготовчого засідання у справі і стороною не заявлено клопотання про поновлення строків або повернення до стадії підготовчого засідання.
Звертаючись до суду з зустрічним позовом, відповідач посилався на те, що ОСОБА_5 страждала на тяжке захворювання і потребувала сторонньої допомоги, була у безпорадному стані, однак ОСОБА_4 ухилявся від надання такої допомоги. Таке ж мало місце і відносно його сина, ОСОБА_6 . 
Підстави усунення від права на спадкування передбачені ст. 1224 ЦК України, зокрема, відповідно до її другої та п`ятої частин: не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині; за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Відповідно до ч. 6 ст. 1224 ЦК України положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.
Правову позицію щодо застосування ч. 2 ст. 1224 ЦК України викладено, зокрема у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 202/6309/16-ц (провадження № 61-38718св18), за змістом якої: «виходячи з аналізу цієї норми, спадкоємець, маючи корисливий умисел, вчиняє дії, результатом яких є виникнення права на спадкування або збільшення його частки у спадщині. Незважаючи на те, що частина друга цієї статті прямо не вимагає підтвердження вчинення незаконних дій спадкоємця у судовому порядку, лише судове рішення може бути легітимною підставою для встановлення факту їх умисного вчинення і, як наслідок, - про усунення спадкоємця від права на спадкування. Осіб, які усуваються від права на спадкування, називають «негідними спадкоємцями». У статті визначаються підстави та порядок усунення особи права на спадкування після конкретного спадкодавця, а не про позбавлення права бути спадкоємцем взагалі як частини цивільної правоздатності фізичної особи. Іншими словами, прийняття рішення про усунення особи від права на спадкування стосується лише чітко визначеного випадку спадкового правонаступництва і не позбавляє цю особу претендувати на спадщину після смерті інших спадкодавців».
Як зазначено у постанові Верховного Суду від 01.03.2023 у справі № 750/2766/21: «Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності у сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.
Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням, передусім, характеру поведінки відповідача.
Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади).
Крім того, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.
Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 02 березня 2020 року в справі № 133/1625/18, від 19 червня 2019 року в справі № 491/1111/15-ц, від 04 липня 2018 року в справі № 404/2163/16-ц.
Правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади).
При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.
Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 31 січня 2023 року в справі № 467/350/21».
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Однак, як вірно встановлено судом першої інстанції, у порушення вищенаведених положень законодавства, ОСОБА_3 не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували обставини, викладені у його позовній заяві, зокрема ухилення від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. 
Також, позивачем за зустрічним позовом не було доведено факту того, що ОСОБА_4 , у порядку та спосіб, визначений законом, втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 , за життя спадкодавців.
Доводи апеляційної скарги про відсутність у позивача оригіналів документів про смерть спадкодавців та документів про право власності на спірну квартиру,а також про те, що дату смерті матері дружини ОСОБА_4 у позовній заяві вказує приблизно, з огляду на предмет даного спору, а також встановлені обставини справи, жодним чином не впливають на спірні правовідносини, оскільки не доводять та не спростовують встановленого судом першої інстанції факту прийняття позивачем спадщини.
Посилання апелянта на пропуск позивачем строку прийняття спадщини є безпідставними, адже позивач вважається таким, що прийняв спадщину, і нотаріусом з цих підстав не було відмовлено останньому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.
Отже, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.
Натомість, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а відтак не впливають на законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення.
При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.
Також слід зазначити, що у зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення понесені апелянтом судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 березня 2026 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Київської міської ради, ОСОБА_3 , третя особа: державний нотаріус П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори - Сабадаш Ольга Вікторівна, про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи: П'ятнадцята Київська державна нотаріальна контора, Київська міська рада про усунення від спадкування, визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням та визнання права власності на спадкове майно - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст постанови складений 14 липня 2026 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В. А. Шебуєва

О.В. Кафідова