ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2026 року
м. Київ

справа № 646/6408/21
провадження № 61-3771св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «МАНІТУ», 
треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Вахрушева Ольга Олександрівна, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Іващенко Марина Миколаївна, Служба у справах дітей по Основ`янському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 21 лютого 2025 року в складі колегії суддів: Яцини В. Б., Пилипчук Н. П., Тичкової О. Ю.,
Історія справи
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «МАНІТУ» (далі - ТОВ «ФК «МАНІТУ»), треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу (далі - Приватний нотаріус ХМНО) Вахрушева О. О., приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу (далі -Приватний нотаріус ХМНО) Іващенко М. М., Служба у справах дітей по Основ`янському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про скасування рішення приватного нотаріуса та запису про реєстрацію права власності на майно, поновлення запису про реєстрацію права власності на майно за позивачем.
Позовна заява обґрунтована тим, що 24 вересня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_2 (після реєстрації шлюбів прізвище змінено на ОСОБА_2 , наразі - ОСОБА_2 ) укладений кредитний договір, відповідно до умов якого позивачка отримала кредит у розмірі 172 968,36 дол. США та строком до 25 вересня 2017 року зі сплатою відсотків - за користування кредитними коштами у передбаченому договором розмірі.
З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 25 вересня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та позивачкою укладений договір іпотеки, за яким остання передала в іпотеку банку належні їй на праві власності житловий будинок та земельну ділянку, розташовані по АДРЕСА_1 (після перейменування наразі - АДРЕСА_1 .
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 30 березня 2010 року у справі № 2-1583/10/15 стягнуто солідарно з боржника - позивачки та її поручителя ОСОБА_5 на користь ПАТ «ОТП Банк» суму заборгованості за кредитним договором від 24 вересня 2007 року у розмірі 1 491 197 грн.
27 травня 2041 року між ПАТ «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») укладений договір купівлі-продажу кредитного портфеля та договір про відступлення права вимоги, відповідно до яких ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло право вимоги за зазначеним кредитним договором та договором іпотеки.
За період з 25 жовтня 2011 року по 14 жовтня 2013 року позивачка здійснила платежі в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 132 837,20 грн, з яких 62 989,95 грн - погашення за тілом кредиту; 69 847,25 грн - погашення відсотків за користування кредитними коштами.
23 вересня 2021 року до належного позивачці домоволодіння вдерлись невідомі особи, почали міняти замки. На той час заявниці не було вдома, відтак, свідком цих подій був її син - ОСОБА_6 , якому вказані невідомі особи назвались представниками ТОВ «ФК «МАНІТУ» та пояснили, що тепер вони є власниками домоволодіння, а позивач зі своєю сім`єю повинні забрати свої речі та звільнити нерухоме майно.
Співробітниками ТОВ «ФК «МАНІТУ» було надано синові витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно, відповідно до якого право власності на належний заявниці будинок було перереєстровано Приватним нотаріусом ХМНО Вахрушевою О. О. за ТОВ «ФК «МАНІТУ» в односторонньому порядку звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі іпотечного застереження.
Підставою набуття ТОВ «ФК «МАНІТУ» права власності на належний заявниці будинок було рішення Приватного нотаріуса ХМНО Вахрушевої О. О. від 20 серпня 2021 року про реєстрацію права власності на підставі іпотечного застереження в іпотечному договорі.
Крім того, згідно з витягами з Державного реєстру прав на нерухоме майно ТОВ «ФК «МАНІТУ» значиться іпотекодержателем предмету іпотеки: житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 згідно з рішенням Приватного нотаріуса ХМНО Вахрушевої О. О. від 20 серпня 2021 року № 59964519 та в частині земельної ділянки за вказаною адресою з кадастровим номером 6310138800:06:020:0001 згідно рішення Приватного нотаріуса ХМНО Іващенко М. М. від 01 квітня 2021 року № 57430750.
27 травня 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфеля та договір про відступлення права вимоги, відповідно до яких ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набула право вимоги за зазначеним кредитним договором та договором іпотеки.
Після переходу прав вимоги до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», останнім було укладено з ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) додатковий договір № 1 до договору іпотеки від 25 вересня 2007 року, яким сторони встановили можливість позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому у додатковому договорі також було визначено особливості та умови передачі права власності на предмет іпотеки ТОВ «ОТП Факторинг Україна»: за поточною ціною на час такої передачі, після письмового повідомлення іпотекодавця, можливість продажу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» предмету іпотеки будь - якій третій особі за умови письмового повідомлення іпотекодавця за тридцять днів до укладання такого правочину та встановлено застереження про вчинення таких дій після направлення вимоги про усунення порушень та її невиконання протягом 30 днів. Тобто, позасудова передача предмету іпотеки у власність іпотекодержателю здійснюється лише в добровільному порядку та є умовою звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку.
Після укладення договору факторингу та відступлення прав вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на користь ТОВ «ФК «МАНІТУ» останнім з ОСОБА_1 жодних додаткових договорів до договору іпотеки не укладалось, відтак ТОВ «ФК «МАНІТУ» хоча і набуло фактично статусу нового кредитора, однак процесуально та юридично не стало ані стягувачем, ані іпотекодержателем. Вказані умови додаткового договору стосується лише його сторін, та не мають жодного відношення до відповідача по даній справі ТОВ «ФК «МАНІТУ».
Зазначене також вбачається з того, що, на час реєстрації права власності ТОВ «ФК «МАНІТУ» на будинок, належний позивачу, внаслідок невиконання нею, як боржником зобов`язань зі сплати кредиту, суми яких стягнуто у судовому порядку рішенням Київського районного суду м. Харкова від 30 березня 2010 року у справі № 2-1583/10/15, ТОВ «ФК «МАНІТУ» не набуло статусу правонаступника стягувача за вказаним рішенням суду, а відповідна заява в порядку виконання була подана до Київського районного суду, однак, вказане питання у судовому порядку дотепер не вирішено.
Отже, треті особи - приватні нотаріуси Вахрушева О. О. та Іващенко М. М. під час внесення до реєстру записів про статус ТОВ «ФК «МАНІТУ» як іпотекодержателя та проведення перереєстрації прав власності на будинок були введені відповідачем в оману та не звернули увагу на те, що під час реєстраційних дій договір про добровільну передачу майна у власність цього товариства укладений не був та на реєстрацію не подавався.
Отже, таке заволодіння відповідачем належним позивачу житлом є незаконним.
З цих же підстав позивачка вважає незаконною реєстрацію ТОВ «ФК «МАНІТУ» в якості іпотекодержателя предмету іпотеки, оскільки враховуючи іпотечний договір з урахуванням змін до нього, внесених додатковим договором № 1 від 25 вересня 2011 року, іпотекодержателем на її думку залишається ТОВ «ОТП Факторинг Україна».
Згідно з відомостями реєстру речових прав на нерухоме майно відповідачем було виставлено три вимоги про усунення порушень - від 07 квітня 2021 року, від 01 червня 2021 року та від 09 червня 2021 року, які позивачка не визнає, оскільки: по-перше, відповідач не мав права виставляти, по-друге - позивачкою таких вимог отримано не було.
Отже, у правовідносинах, з приводу яких подано позов, вбачається порушення процедури звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку.
Крім того, відповідач порушив права мешканців вказаного житлового будинку, оскільки до спірної перереєстрації права власності на будинок, в ньому були зареєстровані та проживали - ОСОБА_1 ( заявниця), син заявниці - ОСОБА_6 разом зі своєю дружиною - ОСОБА_8 , малолітній онук заявниці - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неповнолітня донька заявниці - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
На підставі викладеного ОСОБА_1 просила:
скасувати рішення Приватного нотаріуса ХМНО Вахрушевої О. О. від 20 серпня 2021 року № 59964519 та запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 43601080 про реєстрацію за ТОВ ФК «МАНІТУ» права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_4 ;
скасувати запис Приватного нотаріуса ХМНО Вахрушевої О. О. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про іпотеку № 43601288 щодо визначення ТОВ ФК «МАНІТУ» іпотекодержателем житлового будинку за адресою: АДРЕСА_4 ;
скасувати запис Приватного нотаріуса ХМНО Іващенко М. М. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про іпотеку № 41301485 щодо визначення ТОВ ФК «МАНІТУ» іпотекодержателем земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_4 з кадастровим номером 6310138800:06:020:0001;
поновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 за ОСОБА_1 (попередні прізвища ОСОБА_1 , ОСОБА_1 ).
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2024 року у складі судді Барабанової В. В., позов ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «МАНІТУ», треті особи: Приватний нотаріус ХМНО Вахрушева О. О., Приватний нотаріус ХМНО Іващенко М. М., Служба у справах дітей по Основ`янському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, про скасування рішення приватного нотаріусу та запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на майно, поновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про реєстрацію права власності на майно за позивачем задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Приватного нотаріуса ХМНО Вахрушевої О. О. від 20 серпня 2021 року № 59964519 та запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 43601080 про реєстрацію за ТОВ ФК «МАНІТУ» права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_5 . 73; Приватного нотаріуса ХМНО Вахрушевої О. О. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про іпотеку № 43601288 щодо визначення ТОВ ФК «МАНІТУ» іпотекодержателем житлового будинку за адресою: АДРЕСА_5 . 73; Приватного нотаріуса ХМНО Іващенко М. М. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про іпотеку № 41301485 щодо визначення ТОВ ФК «МАНІТУ» іпотекодержателем земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 з кадастровим номером 6310138800:06:020:0001. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ТОВ «ФК «МАНІТУ» на користь ОСОБА_1 судовий бір у розмірі 3 632 грн. 
Рішення суду мотивоване тим, що:
будь-яких доказів, які б підтверджували, що при зверненні до нотаріуса з заявою про проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки відповідачем було подано передбачені нормами закону документи, матеріали справи не містить, тобто, незважаючи на обізнаність щодо наявності у суді даної справи, відповідач не скористався наданим йому ЦПК України правом довести належними та допустимими доказами правомірність державної реєстрації за ним права власності на іпотечне майно, у тому числі, докази направлення та отримання іпотекодавцем вимоги про усунення порушень договору. Зазначене свідчить про порушення законодавчої вимоги щодо належного повідомлення іпотекодавця;
передбачена Порядком необхідність надання державному реєстратору копії письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві, спрямована на фактичне повідомлення іпотекодавця, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти зверненню стягнення на його майно. Тому повідомлення іпотекодавця слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення. У свою чергу, рішення суб`єкта владних повноважень про реєстрацію права власності, вчинене без наявності вище зазначених документів, є протиправним;
враховуючи те, що звернення стягнення відповідачем на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання спору та реєстрація права власності на предмет іпотеки за відповідачем були проведені без відповідних правових підстав та усупереч вимогам законодавства, суд зробив висновок, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання протиправним та скасування рішення Приватного нотаріуса ХМНО Вахрушевої О. О. від 20 серпня 2021 року № 59964519 та запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 43601080 про реєстрацію за ТОВ ФК «МАНІТУ» права власності на спірний житловий будинок; Приватного нотаріуса ХМНО Вахрушевої О. О. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про іпотеку № 43601288 щодо визначення ТОВ ФК «МАНІТУ» іпотекодержателем спірного житлового будинку; Приватного нотаріуса ХМНО Іващенко М. М. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про іпотеку № 41301485 щодо визначення ТОВ ФК «МАНІТУ» іпотекодержателем спірної земельної ділянки.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Харківського апеляційний суду від 21 лютого 2025 року апеляційну скаргу представника ТОВ «ФК «МАНІТУ» - адвоката Безпалого С. О. задоволено. Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2024 року в оскарженій частині скасовано. Відмовлено повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «МАНІТУ», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус ХМНО Вахрушева О. О., Приватний нотаріус ХМНО Іващенко М. М., Служба у справах дітей по Основ`янському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, про скасування рішення приватного нотаріуса та запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на майно. В іншій частині рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2024 року про часткову відмову у позові не оскаржувалось та в апеляційному порядку не перевірялось. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «МАНІТУ» 4358,40 грн в рахунок відшкодування судового збору за подачу апеляційної скарги.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:
суд першої інстанції всупереч вимог статті 89 ЦПК України не звернув уваги, що ОСОБА_1 у своєму позові не оспорювала факт укладення договору факторингу та відступлення прав вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на користь ТОВ «ФК МАНІТУ» та що вони набули статусу нового кредитора. У позові посилалась лише на те, що відповідач не укладав з нею додаткових договорів щодо позасудового порядку звернення стягнення на предмет іпотеки;
однак відповідно до змісту норм статей 512, 513 ЦК України внаслідок укладення договору відступлення прав ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на користь ТОВ «ФК «МАНІТУ», ТОВ «ФК «МАНІТУ» у порядку сингулярного правонаступництва набуло права, які зазначені у додатковому договорі №1 до договору іпотеки № РСL- 703/168/2007 від 25 вересня 2007 року, який був укладений 25 жовтня 2011 року між ТОВ «ОТП «Фаторинг Україна» та ОСОБА_1 ;
є помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність у справі будь-яких доказів, які б підтверджували, що при зверненні до нотаріуса з заявою про проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки відповідачем було подано вищенаведені документи, внаслідок чого вважав, що відповідач не довів належними та допустимими доказами правомірність державної реєстрації за ним права власності на іпотечне майно, у тому числі, докази направлення та отримання іпотекодавцем вимоги про усунення порушень договору кредиту за рахунок іпотечного майна;
відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції не звернув уваги, що відповідно до статей 12, 81 ЦПК України тягар доведення підстав позову покладається на позивачку, а тягар доведення заперечень - на відповідача;
з огляду на це у контексті підстав та предмету заявленого у даній справі позиву позивачка мала довести, що відповідач порушив її право власності шляхом реєстрації за собою права іпотекодержателя та права власності на предмет іпотеки - вищевказане домоволодіння: житловий будинок та земельну ділянку під ним;
суд не звернув уваги, що відповідно до статті 204 ЦК України у цивільному праві діє презумпція правомірності правочину, яка може бути зацікавленою особою спростована. Тому, державна реєстрація цивільного права також вважається правомірною, поки зацікавлена сторона не доведе зворотного. Такий висновок відповідає загальним принципам цивільного законодавства: справедливість, добросовісність та розумність, та відповідає принципу правової визначеності, як основі цивільного обороту, який здійснюється на основі зареєстрованих державою прав;
позивачка не надала суду належних, допустимих та достатніх у розумінні статті 76 ЦПК України доказів, що державна реєстрація прав іпотекодержателя та звернення стягнення на предмет іпотеки відповідачем відбулася з порушенням діючого порядку;
в якості підстави для державної реєстрації 17 серпня 2021 року права власності № 43602080 державним реєстратором приватним нотаріусом Вахрушевою О. О. на спірний житловий будинок вказані наступні документи: договір іпотеки № PCL-703/168/2007; додатковий договір № 1 до договору іпотеки PCL-703/168/2007; договір про відступлення прав вимоги від 01 квітня 2021 року; кредитний договір; довідка про суму боргу; звіт про оцінку предмета іпотеки; повідомлення про порушення основного зобов`язання від 09 червня 2021 року; повідомлення про порушення основного зобов`язання, від 01 червня 2021 року; повідомлення про порушення основного зобов`язання від 07 квітня 2021 року; договір факторингу, від 01 квітня 2021 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна»/ТОВ «Фінансова компанія «МАНІТУ». На підставі вказаних документів було ухвалено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Отже, згідно вказаної інформації, оспорена державна реєстрація предмета іпотеки за іпотекодержателем ТОВ «ФК «МАНІТУ» та держана реєстрація права власності за вказаним іпотекодержателем відбулася у передбаченому вказаними нормами матеріального права порядку, з двома повідомленнями про порушення основного зобов`язання, та з законних підстав, у позасудовому порядку звернення стягнення на предмет іпотеки, якою забезпечені зобов`язання позивачки за договором кредиту;
всупереч свого процесуальному обов`язку позивачка не спростувала вказану інформацію, а також - дійсність договорів кредиту, іпотеки, договору про відступлення прав вимоги від 01 квітня 2021 року, не надала доказів виконання нею присудженого за вказаним рішенням суду обов`язку сплатити заборгованість за договором кредиту, а також - зобов`язань за договором іпотеки, з урахуванням доповнень до нього, внесених додатковим договором № 1 від 25 жовтня 2011 року;
суд першої інстанції ухвалою від 19 вересня 2023 року за клопотанням представника позивачки ОСОБА_1. витребував у Приватного нотаріуса ХМНО Вахрушевої О. О. матеріали реєстраційної справи, на підставі яких було прийнято рішення від 20 серпня 2021 року № 59964519 та здійснено запис в Державному реєстрі про реєстрацію за ТОВ «ФК «МАНІТУ» права власності на житловий будинок та здійснено запис про іпотеку №43601288 щодо визначення ТОВ «ФК «МАНІТУ» іпотекодержателем житлового будинку за адресою. Суд вказаною ухвалою також витребував у Приватного нотаріуса ХМНО Іващенко М. М. матеріали реєстраційної справи, на підставі яких було здійснено запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про іпотеку №41301485 щодо визначення ТОВ «ФК «МАНІТУ» іпотекодержателем земельної ділянки. На виконання ухвали суду першої інстанції Приватний нотаріус ХМНО Вахрушева О. О. у листі від 06 жовтня 2023 року № 136/01-16 повідомила суд, що вона діяла як державний реєстратор, але у неї не зберігається архів реєстраційної служби України, а у випадках проведення нотаріусами державної реєстрації речових прав та їх обтяжень реєстраційна справа формується в електронній формі. Приватний нотаріус у даному випадку відповідно до частини 8 статті 84 ЦПК України повідомив суд про неможливість з огляду на відсутність у нього згідно діючому порядку витребуваних доказів, тобто з поважних причин подати докази, витребувані судом, а тому у суду не було передбачених у частині 10 статті 84 ЦПК України підстав визнати обставини, для з`ясування яких витребувалися ці докази, та вважати доказаними наведені з цього приводу підстави позову;
суд першої інстанції всупереч вказаним нормам цивільного процесуального права належним чином не перевірив наведені проти позову заперечення відповідача та не надав оцінки тому факту, що позивачка не спростувала зазначену у державному реєстрі інформацію, яка свідчить про законність та обґрунтованість реєстраційних дій приватних нотаріусів, а наведені на підтвердження доводів позову обставини належними та допустимими доказами не підтверджені;
крім того, додані до апеляційної скарги копії документів є тими самими документами, які зазначені у вищевказаній Інформації з Державних реєстрів від 30 вересня 2021 року № 277576303, які також підтверджують, що відповідач при реєстрації своїх прав іпотекодержателя та права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за іпотекодержателем, надав нотаріусам, які діяли в ролі державного реєстратора, визначений вказаними нормами матеріального права необхідний перелік документів, внаслідок чого рішення про державну реєстрації прав на спірну нерухомість були здійснені відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку» та пункту 61 Порядку № 1127;
згідно з накладною 4236359 з описом вкладення від 13 березня 2023 року та квитанцією № 4236359 від 13 березня 2023 року вказані документи були надіслані ТОВ «ФК «МАНІТУ» на адресу Червонозаводського районного суду м. Харкова. На той день підготовче провадження по справі не було закрито, тому відповідач був вправі розраховувати на прийняття вказаних доказів для розгляду судом першої інстанції у даній справі. Оскільки у суду апеляційної інстанції відсутні відомості про зловживання відповідачем правом на надання вказаних доказів до суду першої інстанції, а суд першої інстанції за результатами підготовчого провадження не встановив для сторін порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються під час розгляду справи по суті, то відповідач мав розумні очікування, що суд дослідить надіслані на його адресу докази, але цього за добросовісної процесуальної поведінки відповідача не відбулося;
суд першої інстанції вказані питання щодо надання доказів сторонами не з`ясував, розглянув спір за відсутності учасників справи за одне судове засідання, внаслідок чого не забезпечив відповідачу процесуальну можливість довести свої заперечення проти позову на підставі надісланих на адресу суду першої інстанції доказів, тому відповідно до статті 367 ЦПК України колегія суддів вважає вказані обставини винятковими та поважними причинами, які зобов`язують суд апеляційної інстанції відповідно до принципу пропорційності, статті 11 ЦПК України, для вирішення основного завдання цивільного судочинства, зазначеного у статті 2 ЦПК України, прийняти додані до апеляційної скарги докази для розгляду. Колегія суддів при цьому звертає увагу, що згідно наданих відповідачем поштових квитанцій вказані докази також були надіслані на останню відому адресу позивачки, що відповідає принципу змагальності та рівності сторін перед законом та судом;
наведене свідчить, що доводи скарги знайшли своє підтвердження у матеріалах справи та спростовують висновки суду першої інстанції, які належним чином не обґрунтовані. З цих підстав у задоволенні позову слід відмовити, за його недоведеності.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У березні 2025 року  ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просила постанову Харківського апеляційного суду від 21 лютого 2025 року скасувати, рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2024 року залишити в силі. 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що:
апеляційний суд не звернув уваги, що її як іпотекодавця, не було належним чином повідомлено про звернення стягнення на предмет іпотеки, про що зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 320/8269/15-ц;
суд другої інстанції суб`єктивно прийняв позицію відповідача, без належних доказів щодо повідомлення її;
документи, які відповідач надавав нотаріусам-реєстраторам, не можуть бути самі по собі достатнім підтвердженням законності реєстрації права власності;
відсутність повного пакету документів з реєстраційної справи нотаріуса робить правочин спірним;
апеляційний суд не врахував висновки Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 205/578/14-ц, від 12 жовтня 2022 року у справі № 753/16801/19, від 07 грудня 2023 року у справі № 916/2583/21-ц;
мотивувальна частина рішення суду апеляційної інстанції, якою задоволено апеляційну скаргу відповідача, грунтується на припущеннях, а не на перевірених доказах.
Позиція інших учасників справи
У травні 2025 року ТОВ «ФК «МАНІТУ»через директора Безпалого С. О. подало відзив на касаційну скаргу, в якому просить у задоволенні касаційної скарги відмовити, постанову апеляційного суду залишити без змін.
Відзив обґрунтований тим, що:
апеляційний суд з`ясував всі обставини, що мають істотне значення для справи та надав їм належну оцінку. 02 квітня 2021 року ТОВ «ФК «МАНІТУ» у встановленому законом та договором порядку направило позичальнику повідомлення про зміну кредитора рекомендованим листом з описом вкладення, повідомлення повернулось за закінченням терміну зберігання. 07 квітня 2021 року листом з описом вкладення кур`єрським поштовим сервісом направлено вимогу про порушення основного зобов`язання, 14 квітня та 23 квітня кур`єр приходив за адресою, але двері ніхто не відчинив, пакет з вимогою був не вручений. 01 червня 2021 року направлено повідомлення листом з описом вкладення, але повернулось «за закінченням терміну зберігання». В подальшому стало відомо, що позивач виїхала з родиною до рф, тому 09 червня 2021 року їй направлено лист про зміну кредитора, який вона отримала;
отже, є незрозумілим, як суд першої інстанції прийняв рішення на користь позивача, який не перебуває в Україні, а мешкає на території держави агресора;
у постанові від 29 вересня 2020 року в межах справи № 757/13243/17 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що «належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу стосовно усунення порушення також слід вважати також таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання … В разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку. Отже, відповідач належним чином направило повідомлення про відступлення права вимоги та вимоги про порушення основного зобов`язання в порядку, передбаченому пунктом 6.7 іпотечного договору, де визначено застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання;
договір іпотеки недійсним не визнавався,
суд першої інстанції належним чином не перевірив наведені проти позову заперечення відповідача та не надав оцінки тому факту, що позивач не спростувала зазначену у державному реєстрі інформацію, яка свідчить про законність та обґрунтованість реєстраційних дій.
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 03 квітня 2025 року касаційну скаргу залишено без руху, встановлено строк для усунення недоліків.
Ухвалою Верховного Суду від 01 травня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано з суду першої інстанції справу. 
У травні 2025 року справа № 646/6408/21 надійшла до Верховного Суду.
Межі та підстави касаційного перегляду
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
В ухвалі Верховного Суду від 01 травня 2025 року зазначено, що касаційна скарга містить передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави для відкриття касаційного провадження суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 320/8269/15-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 205/578/14-ц, від 12 жовтня 2022 року у справі № 753/16801/19, від 07 грудня 2023 року у справі № 916/2583/21-ц та судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України).
Фактичні обставини справи
Апеляційний суд встановив, що:
24 вересня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та ОСОБА_2 (після реєстрації шлюбів прізвище змінено на ОСОБА_2 , наразі - позивачка ОСОБА_2 ) укладений кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит у розмірі 172 968,36 дол. США та строком до 25 вересня 2017 року зі сплатою відсотків - за користування кредитними коштами у передбаченому договором розмірі;
з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 25 вересня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладений договір іпотеки, за яким остання передала в іпотеку банку належні їй на праві власності житловий будинок та земельну ділянку з кадастровим номером 6310138800:06:020:0001, розташовані по АДРЕСА_1 ;
рішенням Київського районного суду м. Харкова від 30 березня 2010 року у справі № 2-1583/10/15 стягнуто солідарно з боржника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_5 на користь ПАТ «ОТП Банк» суму заборгованості за кредитним договором від 24 вересня 2007 року у розмірі 1 491 197 грн;
27 травня 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладений договір купівлі-продажу кредитного портфеля та договір про відступлення права вимоги, відповідно до яких ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло право вимоги за зазначеним кредитним договором та договором іпотеки;
за період з 25 жовтня 2011 року по 14 жовтня 2013 року ОСОБА_1 здійснила платежі в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 132 837,20 грн, з яких 62 989,95 грн - погашення за тілом кредиту; 69 847,25 грн - погашення відсотків за користування кредитними коштами;
внаслідок укладення договору відступлення прав ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на користь ТОВ «ФК «МАНІТУ», ТОВ «ФК «МАНІТУ» у порядку сингулярного правонаступництва набув права, які зазначені у додатковому договорі № 1 до договору іпотеки № РСL- 703/168/2007 від 25 вересня 2007 року, який був укладений 25 жовтня 2011 року між ТОВ «ОТП «Фаторинг Україна» та ОСОБА_1 ;
згідно з копією додаткового договору № 1 до договору іпотеки № РСL- 703/168/2007 від 25 вересня 2007 року, який був укладений 25 жовтня 2011 року - цей договір був укладений у належній нотаріальній формі. У пункті 6.7 вказаного додаткового договору № 1 зазначено застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання. Сторони цим встановлюють та вирішують, що звернення стягнення на предмет іпотеки можливе шляхом позасудового врегулювання на підставі цього договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно з цим застереженням та про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі та не потребує укладання сторонами окремого договору чи будь-якого іншого додаткового підтвердження чи погодження. Відповідно до пункту 6.7.1 Іпотекодержатель може задовольнити забезпечені Іпотекою Фактичні вимоги шляхом набуття права власності на Предмет Іпотеки. Сторони встановлюють, що положення цього пункту, разом з іншими положеннями цього Договору, являють собою окремий договір (правочин) про передачу Іпотекодавцем права власності на Предмет Іпотеки Іпотекодержателю в рахунок виконання Боргових Зобов`язань та/або інших Фактичних вимог. Згідно з пунктом 6.7.1.2 передача іпотекодавцем Іпотекодержателю прав власності на предмет Іпотеки вважається такою, що відбулася, і Іпотекодержатель вважається таким, що став власником Предмета Іпотеки, з моменту надання/направлення Іпотекодержателем письмового повідомлення Іпотекодавцю про набуття Іпотекодержателем права власності на Предмет Іпотеки та державної реєстрації права власності Іпотекодержателя на Предмет Іпотеки. Форма Повідомлення про набуття встановлюється Іпотекодержателем самостійно. Сторони встановлюють, що цей Договір є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на Предмет Іпотеки. З моменту реєстрації права власності Іпотекодержателя на Предмет Іпотеки сума Фактичних вимог зменшується на вартість Предмета Іпотеки, що визначена в Повідомленні про набуття (пункт 6.7.1.3). Відповідно до пункту 9.7 відступлення прав за цим Договором здійснюється без необхідності отримання згоди Іпотекодавця, з одночасним відступленням права вимоги за Кредитним договором;
відповідно до витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що ТОВ «ФК МАНІТУ» значиться іпотекодержателем предмету іпотеки в частині житлового будинку за адресою: АДРЕСА_4 , згідно рішення ПН ХМНО Вахрушевої О.О. від 20 серпня 2021 року № 59964519 (підстава договір про відступлення права вимоги, серія та номер: 95 виданий 01 квітня 2021 року, власник Приватний нотаріус ХМНО Іващенко М. М.) та в частині земельної ділянки за вказаною адресою з кадастровим номером 6310138800:06:020:0001 згідно рішення ПН ХМНО Іващенко М. М. від 01 квітня 2021 року № 57430750 (підстава договір про відступлення права вимоги, серія та номер: 95 виданий 01 квітня 2021 року, власник Приватний нотаріус ХМНО Іващенко М. М.). Іпотекодавець за зазначеним реєстраційними даними - ОСОБА_2 ;
згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об1єктів нерухомого майна, щодо об`єктів нерухомого майна від 30 вересня 2021 року № 277576303 у державному реєстрі зазначені документи, на підставі яких відбулася державна реєстрація обтяження предмета іпотеки, внесена інформація про іпотекодержателя, а також - державна реєстрація права власності за відповідачем. Зокрема, в якості підстави для державної реєстрації 17 серпня 2021 року права власності № 43602080 державним реєстратором приватним нотаріусом Вахрушевою О. О., ХМНО, Харківської області, на житловий будинок з надмірними будинками загальною площею 275,2 кв. м, житловою площею 173,6 кв. м за адресою АДРЕСА_1 вказані наступні документи: договір іпотеки № PCL-703/168/2007, серія та номер 1674, виданий 25 вересня 2007 року Приватним нотаріусом ХМНО Бінус О. О.; додатковий договір № 1 до договору іпотеки № PCL-703/168/2007 від 25 вересня 2007 року посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Бінус О. О., серія та номер 2302, виданий ним 25 жовтня 2011 року; договір про відступлення прав вимоги, серія та номер 95, виданий 01 квітня 2021 року Приватним нотаріусом ХМНО Харківської області Іващенко М. М.; кредитний договір серія та номер №ML-703/168/2007ML, виданий 24 вересня 2007 року, видавник ЗАТ «ОТП БАНК»/ ОСОБА_2 ; довідка про суму боргу, серія та номер: б/н виданий 17 серпня 2021 року, видавник ТОВ «ФК «МАНІТУ»; рішення, серія та номер: № 17/08/2021-1, виданий 17 серпня 2021 року, видавник ТОВ «ФК «МАНІТУ»; звіт про оцінку предмета іпотеки, серія та номер: б/н, виданий 13 серпня 2021 року , видавник ТОВ «Консалтинг-експерт»; повідомлення про порушення основного зобов`язання, серія та номер: б/н, виданий 09 червня 2021 року, видавник ТОВ «ФК «МАНІТУ»; повідомлення про порушення основного зобов`язання, серія та номер: б/н, виданий 01 червня 2021 ТОВ «ФК «МАНІТУ»; повідомлення про порушення основного зобов`язання , серія та номер: б/н від 07 квітня 2021 року ТОВ «ФК «МАНІТУ»; договір факторингу, серія та номер: б/н, виданий 01 квітня 2021 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна»/ТОВ «ФК «МАНІТУ»;
на підставі вказаних документів було ухвалено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 59964519 від 20 серпня 2021 року 16:33:14 приватним нотаріусом Вахрушевою О. О., ХМНО, Харківська область. Власник: ТОВ «ФК «МАНІТУ», код ЄДРПОУ 42585871, Україна, 61003, м. Харків, м-н Конституції, 1, 6 під., 6 пов., кімн 66-16.
Позиція Верховного Суду
Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Диспозитивність - один з основних принципів судочинства, на підставі якого особа (зокрема, позивач чи відповідач), самостійно вирішує, зокрема, чи оскаржувати судові рішення в касаційному порядку та в яких межах (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 листопада 2023 року в справі № 465/6549/16-ц (провадження № 61-11927св23), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року в справі № 336/6023/20 (провадження № 61-11523сво23)).
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частина третя статті 367 ЦПК України).
Єдиний винятковий випадок, коли можливе прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливили своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від учасника справи; тягар доведення таких обставин покладений на відповідного учасника справи (див. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18 червня 2020 року у справі № 909/965/16, від 26 лютого 2019 року у справі № 913/632/17, від 03 червня 2025 року у справі № 914/855/24).
Застосуванню норм матеріального права передує встановлення обставин справи та їх підтвердження відповідними доказами. Суд апеляційної інстанції має право досліджувати нові докази, якщо їх неподання до суду першої інстанції зумовлене поважними причинами (поважність причин має довести заявник, який подає такі докази). Вказане положення має метою забезпечення змагальності процесу в суді першої інстанції, де сторони повинні надати всі наявні в них докази, і недопущення зловживання стороною своїми правами (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 червня 2026 року у справі № 674/284/23 (провадження № 61-7702св24)).
Отже, за змістом частини третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції, здійснюючи апеляційний розгляд справи, може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджують нові докази, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа з доведених нею поважних причин не мала можливості подати до суду першої інстанції. Вирішуючи питання стосовно прийняття та дослідження нових доказів, як і про відмову в їхньому прийнятті, суд апеляційної інстанції зобов`язаний мотивувати висновок у відповідній ухвалі або в ухваленому судовому рішенні. Крім того, у разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів, зокрема, у відзиві на апеляційну скаргу (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 березня 2026 року у справі № 363/1248/20 (провадження № 61-1764св25)).
У справі, що переглядається:
при зверненні з цим позовом ОСОБА_1 посилалась на те, що належний їй будинок переданий в іпотеку в якості забезпечення виконання кредитного договору, у вересні 2021 року вона дізналась, що право власності на належний їй будинок було перереєстровано за ТОВ «ФК «МАНІТУ» в односторонньому порядку шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі іпотечного застереження. Оскільки останнє жодних додаткових договорів до договору іпотеки не укладало, відтак ТОВ «ФК «МАНІТУ» хоча і набуло фактично статусу нового кредитора, однак процесуально та юридично не стало ані стягувачем, ані іпотекодержателем. Крім того, вона не отримувала жодного повідомлення про задоволення вимог іпотекодержателя;
задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що будь-яких доказів, які б підтверджували, що при зверненні до нотаріуса із заявою про проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки відповідачем було подано докази направлення та отримання іпотекодавцем вимоги про усунення порушень договору матеріали справи не містить, тому наявні підстави для скасування рішень про реєстрацію права власності;
скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд зазначив, що державна реєстрація цивільного права також вважається правомірною, поки зацікавлена сторона не доведе зворотного; позивачка не надала суду належних, допустимих та достатніх у розумінні статті 76 ЦПК України доказів, що державна реєстрація прав іпотекодержателя та звернення стягнення на предмет іпотеки відповідачем відбулася з порушенням діючого порядку; в якості підстави для державної реєстрації 17 серпня 2021 року права власності вказані всі необхідні документи, отже, оспорена державна реєстрація предмета іпотеки за іпотекодержателем ТОВ «ФК «МАНІТУ» та державна реєстрація права власності за вказаним іпотекодержателем відбулася у передбаченому вказаними нормами матеріального права порядку, з двома повідомленнями про порушення основного зобов`язання, та з законних підстав, у позасудовому порядку звернення стягнення на предмет іпотеки, якою забезпечені зобов`язання позивачки за договором кредиту; всупереч свого процесуальному обов`язку позивачка не спростувала вказану інформацію, а також - дійсність договорів кредиту, іпотеки, договору про відступлення прав вимоги від 01 квітня 2021 року, не надала доказів виконання нею присудженого за вказаним рішенням суду обов`язку сплатити заборгованість за договором кредиту, а також - зобов`язань за договором іпотеки, з урахуванням доповнень до нього, внесених додатковим договором № 1 від 25 жовтня 2011 року;
в той же час апеляційний суд не звернув уваги на те, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього;
аналіз матеріалів справи свідчить, що 27 травня 2024 року через систему «Електронний суд» ТОВ «ФК «МАНІТУ» звернулось з апеляційною скаргою на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2024 року, до якої долучили копії доказів, а саме: клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи від 13 березня 2023 року, кредитного договору, договору іпотеки, додаткових договорів, договору факторингу, договору відступлення права вимоги, повідомлення про заміну кредитора, заочного рішення від 12 серпня 2021 року, вимог з доказами направлення, довідки про суму боргу та інше (т. 2 а. с. 1-104). В апеляційній скарзі зазначили, що 13 березня 2023 року ТО «ФК «МАНІТУ» підготовило та направило до суду за допомогою кур`єра клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, яке містило в додатках копії доказів, в зв`язку з бойовими діями на теперішній час неможливо з`ясувати інформацію щодо доставки цього клопотання, оскільки зв`язок зі службою перерваний. Отже, саме введення воєнного стану спричинило неможливість доставки клопотання і як наслідок ненадання суду доказів. Але апеляційна скарга не містить клопотання про долучення зазначених доказів до матеріалів справи;
ухвалою Харківського апеляційного суду від 03 червня 2024 року витребувано з Червонозаводського районного суду м. Харкова справу № 646/6408/21, у паперовій та електронній (відсканованій формі через систему «Електронний суд») для розгляду апеляційної скарги представника ТОВ «ФК «МАНІТУ» Безпалого С. О. на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2024 року, (т. 2 а. с. 107);
ухвалою Харківського апеляційного суду від 24 червня 2024 року поновлено представнику ТОВ «ФК «МАНІТУ» - директору Безпалому С. О. процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції. Відкрито апеляційне провадження. Роз`яснено учасникам справи, що відповідно до статі 360 ЦПК України вони мають право подати до Харківського апеляційного суду в письмовій формі свій обґрунтований відзив на апеляційну скаргу - у строк 10 днів з дня отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, та виконати вищевказані процесуальні обов`язки щодо організації своєї подальшої комунікації з судом. За відсутності відзиву справа буде переглянута за наявними матеріалами. Справу вирішено розглядати за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Направлено учасникам справи копію ухвали про відкриття провадження у справі (т. 2 в. с. 110-11);
ухвалою Харківського апеляційного суду від 24 червня 2024 року закінчено підготовку апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою представника ТОВ «ФК «МАНІТУ» - Безпалого С. О. Призначено справу до розгляду в апеляційній інстанції у судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного суду на 18 вересня 2024 року на 15 год. 00 хв. Про дату, час та місце розгляду справи повідомити учасників справи. Мотивувальна частина ухвали містить посилання на те, що додаткових доказів або клопотань щодо їх витребування апеляційна скарга не містить (т. 2 а. с. 113);
18 вересня 2024 року судове засідання відкладено в зв`язку з зайнятістю судді в іншому процесі на 12 грудня 2024 року до 11-5- год (т. 2 а. с. 136);
12 грудня 2024 року колегія суддів ухвалила відкласти розгляд справи на 20 лютого 2024 року в зв`язку з відсутністю відомостей щодо належного повідомлення учасників процесу (т. 2 а. с. 144);
21 лютого 2025 року ухвалена оскаржена постанова (т. 2 а. с. 152-161), в мотивувальній частині якої апеляційний суд зазначив, що вважає обставини, які повідомлені ТОВ «ФК «МАНІТУ» винятковими і поважними причинами, які зобов`язують суд апеляційної інстанції прийняті додані до апеляційної скарги докази до розгляду, оскільки суд першої інстанції питання щодо надання доказів сторонами не з`ясував, розглянув спір за відсутності учасників справи за одне судове засідання, внаслідок чого не забезпечив відповідачу процесуальну можливість довести свої заперечення проти позову на підставі надісланих на адресу суду першої інстанції доказів;
в той же час апеляційний суд не надав належної оцінки тому, що відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву (частина третя статті 83 ЦПК України);
під час розгляду справи в суді першої інстанції приймав участь представник ТОВ «ФК «МАНІТУ» Темнюкова М. І., яка 08 березня 2023 року через систему «Електронний суд» подала відзив на позовну заяву, до якого не були долучені жодні докази ( т. 1 а. с. 138-152);
в подальшому представник ТОВ «ФК «МАНІТУ» Темнюкова М. І. подала суду заяву про проведення підготовчого судового засідання призначеного на 19 вересня 2023 року за відсутності представника відповідача, до заяви жодні докази не долучені (т. 1 а. с. 199);
далі 14 грудня 2023 року представник ТОВ «ФК «МАНІТУ» Темнюкова М. І. подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що проти позовних вимог заперечує у повному обсязі, правову позицію викладену у поданому відзиві підтримує, просила відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, до заяви жодні докази не долучені (т. 1 а. с. 219);
і лише 19 квітня 2024 року ухвалено судове рішення (т. 1 а. с. 224-231).
За таких обставин апеляційний суд зробив передчасний висновок про скасування рішення суду першої інстанції та відмову у задоволенні позовних вимог.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що постанова апеляційного суду ухвалена з порушенням норм процесуального права. Тому колегія суддів вважає, що:
касаційну скаргу слід задовольнити частково, 
постанову апеляційного суду скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Харківського апеляційного суду від 21 лютого 2025 року скасувати. Справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
З моменту ухвалення постанови судом касаційної інстанції постанова Харківського апеляційного суду від 21 лютого 2025 року втрачає законну силу.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий В. І. Крат
Судді: Д. А. Гудима
І. О. Дундар
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко