Справа № 215/195/26 
2/215/1766/26 

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2026 року  Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

у складі: головуючого, судді    - Коноваленко М.І. 
за участю: секретаря    - Коломійчук К.Ю.

розглянувши в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особистою власністю майна набутого під час шлюбу,- 

УСТАНОВИВ:

07.01.2026 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даною позовною заявою, в обґрунтування якої вказує, що його дядько ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем у справі ОСОБА_2 . Але, сімейне життя у них не склалось, вони припинили шлюбні відносини, почали проживати окремо, а в подальшому шлюб між ними був розірваний. Проте, ще до розірвання шлюбу, але в період окремого проживання ОСОБА_3 за особисті кошти, було придбане домоволодіння АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому домоволодіння АДРЕСА_1 . Заповіту немає. Оскільки, у ОСОБА_3 дітей не було, а з відповідачем ОСОБА_2 шлюб був розірваний багато років тому, спадкоємці першої черги відсутні. Звернувшись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після дядька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивачу ОСОБА_1 постановою нотаріуса від 11.07.2025 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки спадкове домоволодіння було придбано спадкодавцем в період шлюбу з відповідачем, а тому було рекомендовано звернутись до суду для вирішення цього питання.
На підставі викладеного, позивач ОСОБА_1 просить суд визнати домоволодіння АДРЕСА_1 особистою власністю ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, згоден на заочний розгляд справи.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, відзив на позов не надала, у зв`язку з чим ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.08.2026 постановлено проводити заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що  ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем у справі ОСОБА_2  (а.с.13-14).
В період шлюбу, а саме 17.05.2002, була придбане домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с.4-6).
Право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 зареєстроване за позивачем ОСОБА_3 (а.с.6).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер (а.с.7).
Після його смерті відкрилась спадщина на домоволодіння АДРЕСА_1 .
Звернувшись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після дядька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивачу ОСОБА_1 постановою нотаріуса від 11.07.2025 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки спадкове домоволодіння було придбано спадкодавцем в період шлюбу з відповідачем, а тому було рекомендовано звернутись до суду для вирішення цього питання (а.с.13-14). 
Згідно ч.1 ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю України (в редакції від 20.06.1969, яка діяла на момент виникнення правовідносин), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю.
Відповідно до ч.2 ст.28 Кодексу про шлюб та сім`ю України (в редакції від 20.06.1969, яка діяла на момент виникнення правовідносин), суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю 
кожного з них. 
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч.ч.1, 5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Як видно з долученого до позовної заяви акту, шлюбні відносини між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 фактично були припинені у 2000 році (а.с.16). 
Згідно ч.ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Таким чином, суд вважає, що вищевказаний акт є належними, достовірними та достатніми, а тому не вбачає підстав ставити його під сумнів.
На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги  ОСОБА_1 є цілком обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст.12, 13, 141, 206 ч.4, 247 ч.2, 263-267, 273, 274 ч.4, 280-283 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особистою власністю майна набутого під час шлюбу – задовольнити.
Визнати особистою власністю ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , домоволодіння АДРЕСА_1 , до складу якого входить: житловий будинок А-1, загальною площею 56,6 кв.м., житловою площею, 37,1 кв.м.; літня кухня Б; погріб В; вбиральня Г; сарай Д; гараж Ж; водоколонка І; замощення ІІ; огорожа №1. 
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
 
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
 
Позивачем заочне рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
Повне рішення складено та проголошено 05.08.2026.
 
Відповідачем заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
 
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження – якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 . 
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_1 . 

СУДДЯ: