Справа № 465/10101/25 
Провадження 2/465/1822/26 

РІШЕННЯ
Іменем України
14.07.2026 року         м. Львів
Франківський районний суд м. Львова в складі:
головуючої - судді Мигаль Г.П.,
при секретарі судового засідання Білінській С.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м.Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції, про визнання батьківства та внесення змін до актового запису,

встановив:

позивачка звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання батьківства та внесення змін до актового запису, просила визнати гр. Республіки Азербайджан  ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3 , зобов`язати Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції внести відповідні зміни до актового запису про народження ОСОБА_3 , зазначивши батьком дитини  ОСОБА_2 , та видати нове свідоцтво про народження, залишивши прізвище ОСОБА_4 .
В обґрунтування позову зазначила, що вона є матір`ю дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З батьком ОСОБА_3 тривалий час позивака перебуває у фактичних шлюбних відносинах, офіційно шлюб з ОСОБА_2 не зареєстрований. У свідоцтві про народження сина відомості про батька внесені зі слів позиваки, відповідно ст. 135 СК України. Батьком дитини є відповідач -  ОСОБА_2 , який перебуває з позивакою у фактичних шлюбних відносинах та здійснює обов`язки щодо виховання їх дитини. Відповідач не заперечує своє батьківство.
Ухвалою суду від 29.12.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечив проти їх задоволення. Фактично підтвердив, що він є біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та з моменту його народження бере участь у вихованні та утриманні дитини. З позивачкою вони тривалий час перебували та перебувать у фактичних сімейних відносинах без реєстрації шлюбу. У результаті цих відносин ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Львові народився син ОСОБА_3 . У зв`язку з тим, що на момент народження дитини наш шлюб не був зареєстрований та спільна заява до органів державної реєстрації актів цивільного стану подана не була, відомості про батька дитини були внесені до актового запису відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України зі слів матері. Разом із тим відповідач з моменту народження дитини визнає себе батьком, фактично здійснює батьківські обов`язки, бере участь у вихованні, матеріальному забезпеченні, піклується про її розвиток, здоров`я та навчання, що повністю узгоджується з обставинами, викладеними у позовній заяві позивачки. Він не лише не заперечує проти заявлених позовних вимог, а й повністю визнає батьківство щодо ОСОБА_3 та вважає за необхідне юридично закріпити існуючі сімейні відносини шляхом внесення відповідних змін до актового запису про його народження.
Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задоволити з підстав, зазначених у позовній заяві.
Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечив проти задоволення позову з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.
Малолітній ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що позовну заяву підтримує, хоче, щоб батьки були разом, а також, щоб ОСОБА_2 був записаний батьком у свідоцтві про його народження.
Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.
Заслухавши думку учасників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.
За вимогами ст. ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 10.10.2013 року, виданого Міським відділом державної реєстрації служби Львівського міського управління юстиції, у сторін народився син: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками якого вказано ОСОБА_1 та ОСОБА_5 . 
Спільної заяви про визнання батьківства до відділу РАЦС сторони не подавали, батько дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у свідоцтві про народження, записаний відповідно до ст. 135 СК України, зі слів матері.
Згідно з копією паспорта тип PC, код країни AZE, номер паспорта НОМЕР_2 , відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є громадянином республіки Азербайджан.
Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно з ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.
Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану (ч. 1 ст. 126 СК).
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 3 ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.
Відповідно до ст.135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. Спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття.
Рішення щодо визнання батьківства має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.
Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ст.129 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.
Верховний Суд роз`яснив, що для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства (постанова Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №591/6441/14-ц).
Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї.
Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.
Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.
Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації N 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.05.2018 у справі №591/6441/14-ц (провадження №61-6030св18) зазначено, що підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.
Відповідно до висновку судової молекулярно-генетичної експертизи від 22.06.2026 №54803, відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є біологічним батьком дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з імовірністю 99,999999% .
Будь-яких доказів на спростування висновку молекулярно-генетичного дослідження на батьківство суду не надано.
Дослідивши надані докази, суд дійшов висновків, що визнання відповідача батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знайшло своє підтвердження під час судового розгляду та підтверджуються відповідним доказом, зокрема висновком молекулярно-генетичної експертизи від 22.06.2026 №54803.
Згідно з ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 125 СК України однією з підстав для визначення походження дитини від батька є рішення суду.
Відповідно до ст. 134 CK України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження.
Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу III Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.
Згідно з п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5, підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.
Відповідно до п. 2.16.4. Розділу II Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.
З урахуванням викладеного, оскільки саме рішення про визнання батьківства є підставою для внесення змін до актового запису про народження дитини, позовна вимога про зобов`язання відділу реєстрації актів цивільного стану у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції внести відповідні зміни до актового запису про народження ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зазначення в графі відповідача як батька дитини, не підлягає задоволенню.
З огляду на зазначене позов підлягає до часткового задоволення, а тому 
Керуючись ст.ст.258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -
ухвалив:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м.Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції, про визнання батьківства та внесення змін до актового запису задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина Республіки Азербайджан, батьком  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У решті позовних вимог відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянка України РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин Республіки Азербайджан, адреса: АДРЕСА_1 .
Третя особа:
Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м.Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції, місцезнаходження: м. Львів, вул. Івана Франка, 157, код ЄДРПОУ 19170503.
Повне рішення складено 14 липня 2026 року.

Головуючий суддя      Мигаль Г.П.