Справа № 604/578/26
Провадження № 2/604/478/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 вересня 2026 року селище Підволочиськ
Підволочиський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді Сташківа Н.Б.
за участі секретаря судового засідання Крупи А.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Підволочиську Тернопільської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

В С Т А Н О В И В:

22 травня 2026 року представник позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернувся до Підволочиського районного суду Тернопільської області через систему «Електронний суд» із позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з останнього на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» суму заборгованості за кредитним договором №23058-06/2024 від 20 червня 2024 року в розмірі 30000,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту – 7500,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами – 13500,00 грн. та заборгованість за штрафом – 9000,00 грн., а також стягнути судові витрати у розмірі 2662,40 грн. зі сплати судового збору та 8000,00 грн. витрат на правову допомгу.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 20 червня 2024 року ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання фінансового кредиту № 23058-06/2024 (надалі кредитний договір), відповідно до умов якого товариство надало відповідачу фінансовий кредит в розмірі 7500,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором. Товариство свої зобов`язання за кредитними договорами виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначений умовами кредитного договору.
24 вересня 2024 року ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», уклали Договір факторингу №24092024. Згідно вищевказаного Договору, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП», зокрема і до відповідача - ОСОБА_1 за кредитним договором №23058-06/2024 від 20 червня 2024 року.
Відповідач умови кредитного договору не виконав, термін повернення кредиту у повному обсязі настав, а заборгованість за кредитними договорами у встановлений строк не була погашена, у зв`язку з чим ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» вимушене звернутись до суду із даним позовом, з метою захисту та поновлення порушених прав, а саме повернення кредитних коштів, відсотків та штрафу у зв`язку із неналежним виконанням позичальником зобов`язання за кредитним договором.
Ухвалою судді Підволочиського районного суду Тернопільської області від 26 травня 2026 справу прийнято до розгляду та призначено до відкритого судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Представник позивача, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, розгляд справи просив проводити за відсутності представника позивача.
Відповідач в призначене судове засідання не з`явився, 09 червня 2026 року подав до суду відзив, в якому позовні вимоги визнав частково. Відповідач вказав, що вважає заявлений позивачем до стягнення розмір відсотків за користування кредитом несправедливими, та вважає, що розмір відсотків відповідно до п.5 ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» має становити 3750,00 грн. Крім того просив суд не задовольняти позовні вимоги про стягнення з нього на корист позивача нарахованого штрафу в розмірі 9000,00 грн., посилаючись на п.18 Прикіневих та перехідних положень ЦК України та триваючим на території України воєнним станом. Також зазначив, що зважаючи на категорію та складність справи розмір правових витрат які слід стягнути з відповідача на користь позивача слід зменшити до 3000,00 грн. У зв`язку із наведеним просив суду позов задовольнити частково та стягнути з нього на корить відповідача, на суму 11250,00 грн., з яких 7500,00 грн. – заборгованість за тілом кредита, 3750,00 грн. – заборгованість за відсотками та частково задовольнити вимоги про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 3000,00 грн.
12 червня 2026 року представник позивача подав до суду відповідь на відзив, якому просив задовольнити заявлені позивачем вимоги в повному обсязі.
Враховуючи неявку сторін та зважаючи на вимоги частини 2 статті 247 ЦПК України суд доходить висновку про можливість проведення заочного розгляду справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.
Відповідно до ч.4 ст.203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Згідно з ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
У статті 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, у відповідності з яким сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Судом встановлено, що 20 червня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ОСОБА_1 укладений договір про надання фінансового кредиту №23058-06/2024, відповідно до умов якого Товариство надає відповідачу фінансовий кредит в розмірі 7500,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором (п.1.1 Договору).
Відповідно до п. 1.2. Договору, тип кредиту кредит. Кредит надається строком на 120 днів. Дата надання кредиту 20 червня 2026 року. Наданий кредит клієнт зобов`язаний погасити відповідно в останній день вказаного строку кредитування. Дата погашення кредиту 17 жовтня 2024 року.
Згідно п.1.4. Договору за користування кредитом Товариством нараховуються проценти, що є платою за користування кредитом. Тип процентної ставки фіксована. Процентна ставка становить 1,50 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.2. цього Договору (п.1.4.1. договору).
Відповідно до п.1.6. Договору кредит надається клієнту у безготівковій формі в національній валюті на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки №4441-11хх-ххх-9780.
Пунктом 2.21. Договору передбачено, що після підписання Договору Товариство надає кредит шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на банківську картку Клієнта, зазначену Клієнтом в Заявці та цьому Договору.
Згідно п.2.2 Договору видача кредитів Клієнту-фізичній особі Товариством здійснюється онлайн використовуючи мережу «Інтернет», через веб-сайт Товариства: https://starfin.com.ua.
За умовами укладеного договору (п.п.2.3.-2.8. Договору) для підписання договору відповідач відвідав веб-сайт Товариства, де ознайомився з Правилами надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту; кредитними продуктами Товариства, примірним договором про надання кредиту, інформацією про істотні характеристики послуги з надання мікрокредиту/споживчого кредиту тощо, створила на веб-сайті особистий кабінет Клієнта, для чого пройшла процедуру ідентифікації та верифікації й надала свої персональні ідентифікаційні дані, та заповнила у особистому кабінеті заявку-анкету, у якій вказала необхідні дані для прийняття рішення про надання кредиту, надала згоду на передачу і обробку своїх персональних даних з метою оцінки фінансового стану.
В подальшому, ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» направило відповідачу ОСОБА_1 одноразовий ідентифікатор W2529, який він використав 20 червня 2024 року 19:12 годині для підписання договору про надання фінансового кредиту, що підтверджується довідкою про ідентифікацію ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП».
Відповідно до п.2.18. Договору введенням коду на сайті Товариства Клієнт підтверджує прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) Товариства на укладення Кредитного договору (електронний підпис Клієнта накладається на оригінал Договору).
Згідно п.7.1. Договору цей Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами Сторін та діє протягом строку вказаного в п.1.2. договору.
Отже, укладаючи кредитний договір ОСОБА_1 та ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» вчинили дії визначені ст.11 та ст.12 Закону України «Про електронну комерцію».
Відповідно до зазначених вище умов Договору, ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконало та надало кредит в сумі 7500 грн шляхом зарахування 20 червня 2024 року кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 , що підтверджується листом платіжного провайдера ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №3426-260217115747 від 17 лютого 2026 року.
Відповідач у подано до суду відзиві не оспорював ні факту укладення договору ні факту отримання грошових коштів.
24 вересня 2024 року між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» був укладений договір факторингу №24092024, згідно умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» перейшло право вимоги, в тому числі, згідно витягу з реєстру боржників до вказаного договору і до ОСОБА_1 за кредитним договором №23058-06/2024 від 20 червня 2024 року.
За даними розрахунку заборгованості сформованого первісним кредитором – ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП», вбачається, що у період з дати укладення Договору, а саме з 20 червня 2024 року по 24 вересня 2024 року, ОСОБА_1 нараховано заборгованість за спірним договором кредиту в розмірі 27412,50 грн., з яких: 7500,00 грн. - тіло кредиту, 1912,50 грн – відсотки за користування кредитом, 9000,00 грн – прострочені відсотки та 9000,00 грн – штрафи.
Згідно розрахунку заборгованості позивача – ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», заборгованість відповідача за спірним кредитним договором станом на 17 жовтня 2024 року становить 30000,00 грн., з яких 7500,00 грн – тіло кредиту, 13500,00 – відсотки за користування кредитом та 9000,00 грн. – штрафи.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з ч.ч.1,2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1 ст.1055 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст.526 ЦК України).
В силу приписів ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно з ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
За правилом частини першої ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частини першої ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Як закріплено у ч.1 ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів врегульовані Законом України «Про електронну комерцію».
Так, згідно з п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. (ч.ч.3, 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа, що закріплено в ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Доказів спростування презумпції дійсності укладеного кредитного договору матеріали справи не містять.
Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт наявності у ОСОБА_1 перед позивачем ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованості за спірним кредитним договором №23058-06/2024 від 20 червня 2024 року, яка ним добровільно не сплачується.
Станом на час розгляду справи відповідач не надав доказів сплати ним зазначеної суми заборгованості за кредитом. ОСОБА_1 допустив неналежне виконання зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим у нього перед позивачем виникла заборгованість. Отже, факт порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної сплати кредиту у строки, передбачені договором, у судовому засіданні знайшов своє підтвердження.
Однак суд не погоджується з розміром заборгованості за спірним кредитним договором, який нарахований позивачем.
Суд погоджується з доводами відповідача про те що стягненню з вдповідача на користь позивача не підлягає сума нарахованих штрафних санкцій в сумі 9000,00 грн., оскільки відповідно до п.18 Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Спірний кредитний договір укладено під час дії воєнного стану, отже на правовідносини, які склались між сторонами поширюється дія п.18 Перехідних положень ЦК України.
Отже, суд вважає, що нарахування неустойки (штрафу) в сумі 9000,00 грн. за невиконання грошового зобов`язання є неправомірним, а відтак задоволенню не підлягає.
Стосовно розміру нарахованих позивачем відсотків за користування кредитом суд зазначає наступне.
Позивач вказує, що розмір відсотків за користування відповідачем кредитом становить 13500,00 грн. Такий розмір заборгованості нараховано позивачем за ставкою 1.5 % в день на суму кредиту 7500,00 грн. яка застосована на весь строк кредитування обумовленого сторонами, а саме на 120 днів.
Однак суд, не погоджується із розрахунком заборгованості, наданим позивачем.
Верховний Суд у постанові від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19 дійшов висновку, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань.
Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» реальна річна процентна ставка обчислюється відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України.
Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 % (ч.5 ст.8 Закону).
Отже, розмір процентної ставки за кредитним договорами, що укладаються із фізичними особами-споживачами є врегульованим нормативно.
Відповідно до ч.1 ст.203 ЦПК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства.
Відповідно до ч.5 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої статті 11 Закону, є нікчемним.
24 грудня 2023 року набрав чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-IX.
Абзацом 3 п.п. 13 п. 5 розділу І вказаного Закону розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» було доповнено пунктом 17, яка встановлює обмеження щодо розміру процентної ставки по споживчим кредитам. Установлено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
На підставі частини п`ятої статті 8 Закону про споживче кредитування починаючи з 241 дня з дня набрання чинності Законом № 3498-IX, тобто з 20 серпня 2024 року, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої статті 8 Закону про споживче кредитування не може перевищувати 1%.
Пунктом 9 частини першої статті 12 Закону про споживче кредитування встановлено, що у договорі про споживчий кредит зазначається денна процентна ставка, її розрахунок та загальні витрати за споживчим кредитом (крім споживчих кредитів, виконання зобов`язань за якими забезпечено заставою/іпотекою або правом довірчої власності), орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит.
У даній справі кредитний договір було укладено 20 червня 2024 року, тобто під час дії другої частини тимчасового періоду, визначеного п.17 розділу IV Закону України «Про споживче кредитування», яким визначено максимальний розмір денної процентної ставки 1,5%.
20 серпня 2024 року вказаний тимчасовий період закінчився, внаслідок чого почав діяти максимальний розмір денної процентної ставки Закону України «Про споживче кредитування» визначений ч.5 ст.8 Закону, а саме 1 %.
З метою приведення у відповідність умов кредитного договору №23058-06/24 від 20 червня 2024 року до чинного законодавства України про захист прав споживачів позивачем чи первісним кредитором не було ініційовано внесення до нього змін.
Незважаючи на це, кредитний договір, в частині максимального розміру процентної ставки, не може суперечити актам цивільного законодавства в силу ст.203 ЦК України. Правовим наслідком такої невідповідності в силу до ч.5 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемність відповідних умов договору.
З цих підстав п.1.4.1 кредитного договору №23058-06/2024 від 20 червня 2024 року, в частині розміру денної процентної ставки, яка перевищує 1% починаючи з 20 серпня 2024 року - є нікчемними.
При розрахунку суми заборгованості відповідача перед позивачем суд виходить з наступних міркувань.
Сума кредиту погоджена сторонами становить 7500,00 грн.
За період з 20 червня 2024 року по 19 серпня 2024 року включно (61 календарний день) проценти за користування кредитом підлягають нарахуванню по денній ставці 1,5% від суми кредиту 7500,00 грн і їх загальний розмір становить 6862,50 грн. (7500 грн. х 1,5% х 61день). Тобто станом на 19 серпня 2024 року включно заборгованість відповідача перед позивачем становила 14362,50 грн., з яких 7500,00 грн. – тіло кредиту, 6862,50 грн. – сума нарахованих відсотків за користування кредитом. 
20 серпня 2024 року почав діяти максимальний розмір денної процентної ставки Закону України «Про споживче кредитування» визначений ч.5 ст.8 Закону, а саме 1 %. 
Таким чином за період з 20 серпня 2024 року по 17 жовтня 2024 року включно (останній 120-й день кредитування, обумовлений договором між сторонами), що становить 59 календарних днів, проценти за користування кредитом підлягають нарахуванню по денній ставці 1% від суми кредиту 7500,00 грн і їх загальний розмір становить 4425,00 грн. (7500,00 грн. х 1% х 59 днів). Тобто станом на 17 жовтня 2024 року включно заборгованість відповідача перед позивачем становила, 18787,50 грн., з яких 7500,00 грн. – тіло кредиту, 11287,50 грн. – сума нарахованих відсотків за користування кредитом (з яких 6862,50 грн. за період з 20 червня 2024 року по 19 серпня 2024 року та 4425,00 грн. з 20 серпня 2024 року по 17 жовтня 2024 року).
Отже загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 18787,50 грн., з яких 7500,00 грн. – тіло кредиту, 11287,50 грн. – сума нарахованих відсотків за користування кредитом.
Суд не погоджується з твердженнями що розмір відсотків відповідно до п.5 ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» має становити 3750,00 грн.
Суд зазначає, що згідно положень ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Тому у даному випадку до спірного кредитного договору слід застосовувати положення суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Суд звертає увагу, що між позивачем та відповідачем було укладено договір, умовами якого передбачено та встановлено відсотки за користування кредитними коштами, з чим погодився відповідач підписуючи вказаний договір (з усіма його умовами ).
До того ж, в правових позиція Верховного Суду зазначено про відсутність підстав для визнання договорів недійсними, зокрема, пунктів договору щодо нарахування процентів за користування кредитом та відсутність порушень зі сторони кредитодавця вимог ЗУ «Про захист прав споживачів», які укладені відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», що відображено в постановах від 12 січня 2022 у справі № 524/5556/19, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20, від 18 червня 2021 року у справі № 234/8079/20.
За вищевикладених обставин, враховуючи, що відповідач істотно порушив умови укладеного з позивачем кредитного договору, своєчасно кредит не погашав та не повернув позичені кошти в повному обсязі, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню і з відповідача на користь позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» слід стягнути заборгованість за кредитним договором №23058-06/2024 від 20 червня 2024 року, а саме: 18787,50 грн., з яких 7500,00 грн. – тіло кредиту, 11287,50 грн. – сума нарахованих відсотків за користування кредитом
В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.
Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України.
Так, в позові представником було зазначено, що судові витрати позивача складаються з суми судового збору, сплаченого при поданні позову, у розмірі 2662,40 гривні.
Враховуючи суму задоволення позову, що становить 62,63% від заявлених позивачем вимог, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1667,46 грн. (2662,40 грн. х 62,63%) в рахунок відшкодування судового збору.
Щодо вирішення судом питання про судові витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою судом встановлено наступне.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач надав суду: договір №0107 про надання правничої допомоги від 01 липня 2025 року укладений між АО «Апологет» в особі адвоката Усенка М.І. та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», детальний опис виконаних робіт з описом наданих послуг та акт наданих послуг №1498 від 11 травня 2026 року на суму 8000,00 гривень. 
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежне від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 цього Кодексу).
Суд вважає, що заявлені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн. за участь у даній справі, не можуть вважатись розумними та співмірними зі складністю справи та ціною позову, їх необхідністю для постановлення судового рішення. Зокрема, суд дійшов висновку, що написання позовної заяви здійснено у типовій категорії справ, а тому не потребує значних затрат часу на виконання таких робіт. Крім того суд вважає що окреме вивчення матеріалів справи (поза рамками складання позовної заяви з тривалістю 3 год 30 хв) тривалістю 2 години не відповідає критерію необхідності. Крім того в договорі про надання правової допомоги зазначено про фіксовану вартість однієї кредитної справи у розмірі 8000 гривень, без деталізації вартості години робіт. Також вартість години надання правничої допомоги не зазначено і в детальному описі наданих послуг.
Таким чином, з урахуванням принципу співмірності, складності справи, ціни позову, обсягу виконаної адвокатом роботи та її необхідності для постановлення даного судового рішення, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що витрати на правничу допомогу мають складати 3000 грн.
Враховуючи, що саме таку суму витрат на правову допомогу просить задовольнити відповідач, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.626,628,1048,1050,1054 ЦК України, ст.ст.81,137,141,263-265 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (адреса: 79029, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, 28 корпус, 4-й поверх, код ЄДРПОУ: 35234236) заборгованість за кредитним договором № 23058-06/2024 від 20 червня 2024 року у розмірі 18787 (вісімнадцять тисяч сімсот вісімдесят сім) гривень 50 (п`ятдесят) копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (адреса: 79029, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, 28 корпус, 4-й поверх, код ЄДРПОУ: 35234236) понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1667 (одна тисяча шістсот шістдесят сім) гривень 46 (сорок шість) копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (адреса: 79029, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, 28 корпус, 4-й поверх, код ЄДРПОУ: 35234236) понесені витрати на правову допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.
В задоволенні решти заявлених позовних вимог - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя    Н.Б. Сташків