Справа № 635/8808/23
Провадження № 2/635/838/2026 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2026 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області
Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Березовської І.В.,
секретар судового засідання Гончарова К.Д.,
учасники справи:
позивач Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз»
представник позивача Тузко Наталя Геннадіївна,
відповідач ОСОБА_1 ,
представник відповідача Вініцький Микола Вікторович,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Покотилівка Харківського району Харківської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» до ОСОБА_1 про стягнення вартості необлікованого (донарахованого) обсягу природного газу,
в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача.
Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , у якій просить стягнути з відповідача на користь позивача вартість необлікованого (донарахованого) обсягу газу у сумі 48970,14 гривень, вартість витрат, пов`язаних з демонтажем, транспортуванням та проведенням експертизи лічильника газу у сумі 5686,97 гривень, а також судовий збір у розмірі 2684,00 гривень.
В обґрунтування позовної заяви зазначає, що АТ «Харківгаз» надавав послуги з розподілу природного газу за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_1 є споживачем послуг з газопостачання за вказаною адресою, 03 грудня 2012 року між Мереф`янською філією ПАТ «Харківгаз» та відповідачем було укладено типовий договір № 701106 про надання населенню послуг з газопостачання. За місцем проживання відповідача встановлений побутовий лічильник газу МКМ G-4, заводський номер 5952967. 26 листопада 2022 року зазначений лічильник було демонтовано для проведення експертизи, про що були складені відповідні акти. За результатами експертизи лічильника газу підтверджено факт несанкціонованого втручання в роботу газового лічильника. ДП «Укрметртестстандарт» надано довідку про непридатність законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 39-1-3/3613 від 01 лютого 2023 року. 28 березня 2023 року комісією АТ «Харківгаз» з розгляду актів про порушення прийнято рішення про задоволення акту про порушення № КН001788 від 15 листопада 2022 року та проведення донарахування об`ємів необлікованого природного газу за граничними об`ємами споживання природного газу населенням: за період з 22 серпня 2022 року по 26 листопада 2022 року за цінами закупівлі природного газу для АТ «Харківгаз», які діяли у зазначений період. Вартість донарахованих об`ємів газу склала 48970,14 гривень. Також вирішено, що на підставі п. 8 гл. 9 розділу Х Кодексу споживачем має бути компенсовані витрати, пов`язані з демонтажем, транспортуванням та проведенням експертизи лічильника у розмірі 5686,97 гривень.
Аргументи учасників справи.
28 травня 2024 року від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що він не допускав несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ, цілісність пломби, заводського та повірочного тавра на ЗВТ не порушував, лічильний механізм та корпус ЗВТ цілий, цілісність конструктивних елементів вихідного патрубка не порушена, сторонні предмети усередині ЗВТ відсутні, зовнішній огляд лічильника задовільний. Пломба на ЗВТ могла бути порушена 24 березня 2022 року вибуховою хвилею внаслідок бойових дій. Крім того, відповідач зазначив, що не може вважати несанкціонованим втручанням в роботу ЗВТ в розумінні положень п. 4 глави 1 розділу 1 Кодексу ГРС, невиконання пломбою захисних функцій, що дає доступ до фіксуючого гвинта відлікового механізму, який не має пошкоджень, за відсутності доказів викривлення даних обліку природного газу (коли витрати природного газу комерційним вузлом обліку не обліковуються), спричинених таким пошкодженням. При проведенні експертизи не бралися до уваги паспорт побутового лічильника газу та сертифікат якості та комплектації виробу, в яких визначено межі основної відносної погрішності вимірів. Порушення цілісності пломби само по собі не може свідчити про наявність складу правопорушення, оскільки ні актом, ні експертизою не встановлено, що саме пошкодження пломби вплинуло на роботу або конструкцію чи складові конструкції ЗВТ, та саме внаслідок пошкодження пломби витрата (споживання) природного газу комерційним вузлом обліку не обліковувалася (обліковувалася частково чи з порушенням законодавства) та призвело до викривлення даних обліку природного газу. 
31 травня 2024 року до суду від представника позивача Тузко Н.Г. надійшла відповідь на відзив, у якому вона зазначила, що саме споживач природного газу несе відповідальність за збереження та цілісність вузла обліку природного газу (ВОГ), навіть у тому разу, якщо несанкціоновані заходи здійснені не споживачем, а іншою особою, внаслідок яких здійснюється необліковане (обліковане частково чи з порушенням законодавства) використання природного газу. Враховуючи, що експертизою установлено непридатність лічильника споживача до використання, про що зазначено в довідці про непридатність, крім того установлено факт несанкціонованого втручання споживача у роботу засобу вимірювальної техніки (лічильника), що свідчить про несанкціонований відбір природного газу з газорозподільних систем (крадіжка газу), отже позовні вимоги підлягають задоволенню. 
Рух справи.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 22 квітня 2024 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін.
Представник позивача Тузко Н.Г. у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_1 та його представник Вініцький М.В. в судовому засіданні позов не визнали, просили суд в задоволенні позовних вимог відмовити.
Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є споживачем послуг з газопостачання за адресою: АДРЕСА_1 .
26 листопада 2022 року працівниками АТ «Харківгаз» проведено огляд лічильника природного газу МКМ G-4, заводський номер 5952967, за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами чого складено акт про порушення № КН 001788, яким встановлено такі порушення: пломба лічильнику визиває сумнів.
26 листопада 2022 року лічильник природного газу МКМ G-4, заводський номер 5952967 направлено на експертизу, про що складено акт про демонтаж лічильника газу для проведення експертизи (протокол щодо направлення ЗВТ на експертизу).
01 лютого 2023 року комісією АТ «Харківгаз» спільно із Державним підприємством «Укрметртестстандарт» (далі ДП «Укрметртестстандарт») проведено експертизу лічильника природного газу МКМ G-4, заводський номер 5952967, встановленого за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якої складено акт № 376.
Експертизою встановлено механічне пошкодження гвинта кріплення відлікового пристрою, механічне пошкодження контрольних вусиків на пломбі заводу-виробника, пошкодження скла відлікового пристрою, сліди невідомої речовини на контрольних вусиках захисного пломбування лічильника; інші пошкодження відсутні. Висновок комісії: несанкціоноване втручання в роботу газового лічильника, що призводить до викривлення даних обліку природного газу.
01 лютого 2023 року ДП «Укрметртестстандарт» видано довідку № 39-1-3/3613 про непридатність законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, а саме: лічильника газу мембранного МКМ G-4, заводський номер 5952967, з підстав невідповідності ідентифікаційних ознак захисного пломбування.
28 березня 2023 року на засіданні комісії з розгляду актів про порушення Мереф`янського відділення АТ «Харківгаз» прийнято рішення, оформлене протоколом № 1-КН 001788-4506/1, яким вирішено акт про порушення від 26 листопада 2022 року № КН 001788 визнати таким, що відповідає вимогам Кодексу ГРС та задовольнити у повному обсязі, провести донарахування об`ємів недооблікованого природного газу за граничними об`ємами споживання природного газу населенням за період із 22 серпня 2022 року по 26 листопада 2022 року у розмірі 48970,14 гривень. Також вирішено, що за рахунок споживача мають бути компенсовані витрати, пов`язані з демонтажем, транспортуванням, монтажем ЗВТ та витрати, пов`язані з експертизою, встановленням нового ЗВТ в розмірі 5686,97 гривень, відповідно п. 8 глави 9 розділу Х Кодексу ГРС.
Згідно акту-розрахунку необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості від 28 березня 2023 року, на підставі акту про порушення № КН 001788 від 26 листопада 2022 року до споживача ОСОБА_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , розраховано обсяг необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу у розмірі 853,61 м3. За період з 22 серпня 2022 року по 26 листопада року витрата газу за граничними об`ємами споживання склала 927,42 м3, при цьому за вказаний період на особовому рахунку споживача відображена витрата природного газу 73,81 м3. Донарахований обсяг, визначений за граничними об`ємами споживання склав 853,61 м3 (927,42-73,81). Вартість донарахованого об`єму природного газу за цінами закупівлі АТ «Харківгаз» склала 48970,14 гривень.
Відповідно до розрахунку витрат, пов`язаних з проведенням експертизи, демонтажем та монтажем лічильника газу, складеного на підставі акту експертизи лічильника газу № 376 від 01 лютого 2023 року, загальна вартість наданих послуг склала 5686,97 гривень.
Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду
Згідно частини 1 статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Згідно з пунктом 2 розділу ІІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015року № 2496 постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.
Як вбачається з пункту 1 глави 3 розділу XI Кодексу газорозподільних систем у разі виявлення оператором ГРМ несанкціонованого газопроводу або несанкціонованого втручання в роботу лічильника газу розрахунок об`єму необлікованого природного газу здійснюється за граничними об`ємами споживання природного газу населенням з урахуванням усіх газових приладів і пристроїв споживача (фізичної особи) за період з дня останнього контрольного зняття показань лічильника (контрольного огляду вузла обліку або його перевірки) до дня виявлення порушення (але не більше ніж за 6 місяців) та з урахуванням строку на його усунення.
Пунктом 12 глави 5 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем передбачено, що вартість необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу, яка пред`являється до сплати споживачу (несанкціонованому споживачу) в результаті задоволення акту про порушення, зазначається в окремому платіжному рахунку оператора газорозподільних систем, який надається під особистий підпис споживача (несанкціонованого споживача) або надсилається йому рекомендованим поштовим відправленням разом із супровідним листом, що оформлюється у довільній формі.
Порядок періодичної повірки засобів вимірювальної техніки по об`єктах побутових споживачів (населенню), вузлів обліку та їх складових врегульовано главою 8, 9 розділу Х Кодексу газорозподільних систем, Положенням про проведення експертизи лічильників газу, установлених у споживачів і призначених для обліку природного газу в побуті, затвердженим наказом Міністерства палива та енергетики України від 27 грудня 2005 року № 619 (далі - Положення), Типовим договором розподілу природного газу, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2498.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» засоби вимірювальної техніки - це засоби вимірювань, вимірювальні системи, матеріальні міри, стандартні зразки та будь-які частини засобів вимірювань або вимірювальних систем, якщо ці частини можуть бути об`єктом спеціальних вимог та окремого оцінювання відповідності.
Отже, засобом вимірювальної техніки є технічний засіб, який застосовується під час вимірювань фізичних величин і має нормовані метрологічні характеристики.
Частиною 1 статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» передбачено, що законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту.
Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду), що є власністю фізичних осіб, здійснюються за рахунок суб`єктів господарювання, що надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання. Періодична повірка проводиться за рахунок тарифів на електро-, тепло-, газо- і водопостачання (частина 4 статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність»).
Пунктом 4 глави 9 розділу Х Кодексу газорозподільних систем встановлено, що оператор газорозподільної системи при проведенні контрольного огляду вузла обліку має право:
- оглядати комерційний вузол обліку природного газу та його складові на предмет відсутності ознак пошкодження засобу вимірювальної техніки, пошкодження пломб, несанкціонованого втручання в засіб вимірювальної техніки, несанкціонованого газопроводу та/або несанкціонованого підключення газових приладів, внаслідок чого може перевищуватися діапазон обчислення лічильника газу (сумарна номінальна потужність газових приладів і пристроїв перевищує діапазон обчислення лічильником газу);
- здійснювати перевірку параметрів параметризації обчислювача чи коректора об`єму газу (за їх наявності);
- перевіряти наявність діючих свідоцтв про повірку засобів вимірювальної техніки (відміток про повірку в паспортах засобів вимірювальної техніки), що входять до складу комерційного вузла обліку природного газу.
До порушень споживача, які кваліфікуються як несанкціонований відбір природного газу з газорозподільних систем (крадіжка газу) та внаслідок яких щодо них здійснюється нарахування необлікованих об`ємів (обсягів) природного газу, належать: 1) наявність несанкціонованого газопроводу; 2) несанкціоноване відновлення газоспоживання; 3) несанкціоноване втручання в роботу засобів вимірювальної техніки (комерційного вузла обліку природного газу, зокрема, лічильника газу); 4) несанкціоноване підключення газових приладів на об`єкті споживача, який обліковується за нормами споживання; 5) несанкціоноване підключення газових приладів, внаслідок якого перевищується діапазон обчислення вузла обліку (сумарна номінальна потужність газових приладів і пристроїв перевищує діапазон обчислення вузла обліку); 6) використання природного газу споживачем за відсутності чи після розірвання договору розподілу природного газу.
При виявленні ознак пошкодження пломб (крім факту їх відсутності чи розірвання пломбувального матеріалу, на якому встановлено пломбу) та/або несанкціонованого втручання у засіб вимірювальної техніки, що має бути зазначено в акті про порушення, за домовленістю сторін або за ініціативою оператора газорозподільної системи чи споживача (суміжного суб`єкта ринку природного газу) може бути ініційована їх експертиза, порядок проведення якої передбачено Кодексом газорозподільних систем та пунктом 3.3 Положення.
Пунктом 3.3.1 Положення передбачено, що експертизу лічильника газу проводить комісія, яка призначається наказом по газопостачальній (газотранспортній) організації. До складу комісії повинні входити представники газопостачальної (газотранспортної) організації та територіального органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у сфері метрології.
Комісія проводить зовнішній огляд лічильника газу на предмет відповідності фактичного стану лічильника ознакам, зазначеним в акті про демонтаж лічильника газу. Після зовнішнього огляду комісією перевіряються: відповідність місць фактичного розташування пломб місцям, зазначеним в акті про демонтаж лічильника газу; цілісність та місцезнаходження пломб, а також ознак порушень, зазначених в акті про зняття лічильника газу; цілісність заводського та повірчого тавра на лічильнику газу; цілісність відлікового механізму та корпусу лічильника газу; цілісність конструктивних елементів вихідного патрубка лічильника газу; наявність сторонніх предметів у середині лічильника газу; відповідність маркування лічильника газу нормативно-технічній документації. Після виконання цих робіт проводиться позачергова повірка лічильника згідно з ДСТУ 2708-99 «Метрологія. Повірка засобів вимірювальної техніки. Організація та порядок проведення». Результати огляду та позачергової повірки фіксуються в акті експертизи (пункти 3.3.3.1-3.3.3.4 Положення).
Залежно від результатів експертизи до акту експертизи додається довідка про непридатність засобу вимірювальної техніки або свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки згідно з ДСТУ 2708-99. Лічильник газу запаковується в поліетиленовий пакет, який пломбується пломбою газопостачальної (газотранспортної) організації і направляється: на встановлення у споживача - у разі визнання комісією лічильника газу придатним до застосування; на ремонт - у разі висновків комісії про непридатність лічильника газу до застосування та рекомендації щодо проведення ремонту лічильника газу. У разі висновків комісії про непридатність лічильника газу до застосування та висновків щодо неможливості проведення ремонту, лічильник газу передається споживачеві.
Системний аналіз цих положень законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі встановлення непридатності лічильника до використання про це прямо вказується у акті експертизи із зазначенням виявлених у його роботі недоліків.
Несанкціоноване втручання у роботу засобу вимірювальної техніки/лічильника газу - це втручання в роботу або конструкцію чи складові комерційного вузла обліку (зокрема лічильника газу), у тому числі шляхом їх підробки, пошкодження чи пошкодження на них пломб, впливу дії спрямованого постійного магнітного поля або зміни конфігурації даних обчислювача/коректора об`єму газу (первинного програмування чи протоколу параметризації),внаслідок чого витрата (споживання) природного газу комерційним вузлом обліку не обліковується (обліковується частково чи з порушенням законодавства), та інші дії, що призводять до викривлення даних обліку природного газу(пункт 4 глави 1 розділ І Кодексу газорозподільних систем).
В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 жовтня 2021 року по справі № 646/6354/19 (провадження № 61-11642св21), Верховний Суд вказав, що для покладення обов`язку на споживача відшкодувати необлікований об`єм та обсяг природного газу необхідно встановити як факт пошкодження конструкції ЗВТ/лічильника, так і факт викривлення даних обліку природного газу витрат (споживання).
Отже, для покладення на споживача відповідальності у виді нарахування вартості необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу вимагається встановлення факту, а не можливості несанкціонованого відбору природного газу з газорозподільних систем (крадіжка газу), про що може свідчити встановлений факт несанкціонованого втручання споживача у роботу засобу вимірювальної техніки (лічильника).
Сам по собі факт пошкодження не є підтвердженням несанкціонованого відбору природного газу з газорозподільних систем (крадіжка газу).
Відповідні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 914/2384/17, від 31 липня 2019 року у справі № 904/4030/18, від 05 листопада 2019 року у справі № 922/137/19, від 12 березня 2020 року у справі №920/1217/16, від 26 червня 2020 року у справі № 911/720/19, від 08 вересня 2020 року у справі № 922/4351/19, від 17 березня 2021 року у справі № 509/2780/19, від 07 квітня 2021 року у справі № 335/7587/19, від 26 травня 2021 року у справі № 310/10313/18.
В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2021 року по справі № 509/4515/18 (провадження № 61-4953св20) зроблено висновок, що: згідно із підпунктом 37 пункту 4 глави 1 Кодексу ГРМ для виявлення несанкціонованого втручання необхідно довести три складові цього правопорушення, а саме: 1) дію, тобто несанкціоноване втручання в роботу або конструкцію чи складові комерційного вузла обліку; 2) спосіб втручання, тобто вчинене шляхом підробки, пошкодження чи пошкодження на них пломб, впливу дії спрямованого постійного магнітного поля або зміни конфігурації даних обчислювача/коректора об`єму газу (первинного програмування чи протоколу параметризації); 3) наслідки, тобто витрата (споживання) природного газу комерційним вузлом обліку не обліковується (обліковується частково чи з порушенням законодавства), та інші дії, що призводять до викривлення даних обліку природного газу). При цьому, тільки наявність всіх трьох складових правопорушення дає змогу стверджувати, що споживачем було вчинено несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ.
Зазначений висновок підтримано і в постанові Верховного Суду від 08 лютого 2023 року у справі № 210/7480/21, провадження № 61-9483св22.
Як вбачається з матеріалів справи, за результатами експертизи лічильника газу споживача ОСОБА_1 встановлено механічне пошкодження гвинта кріплення відлікового пристрою, механічне пошкодження контрольних вусиків на пломбі заводу-виробника, пошкодження скла відлікового пристрою, сліди невідомої речовини на контрольних вусиках захисного пломбування лічильника, інші пошкодження відсутні, на підставі чого позивачем зроблено висновок про те, що мало місце несанкціоноване втручання в роботу газового лічильника, що призводить до викривлення даних обліку природного газу.
Водночас, доказів того, що внаслідок вказаних у акті експертизи лічильника газу недоліків, витрата (споживання) природного газу комерційним вузлом обліку не обліковується (обліковується частково чи з порушенням законодавства) та відбувається викривлення даних обліку природного газу, що має бути обов`язковим наслідком несанкціонованого втручання у роботу лічильника газу, матеріали справи не містять.
Висновки комісії за результатами експертизи лічильника повинні відображати інформацію щодо наявності не облікованого (облікованого частково) газу або викривлення даних обліку газу, що було наслідком пошкодження лічильника.
Однак, з даних, викладених в акті № КН 001788 від 26 листопада 2022 року про порушення, акту експертизи № 376 від 01 лютого 2023 року, довідки № 39-1-3/3616 від 01 лютого 2023 року не вбачається, що лічильник газу МКМ G4, заводський номер 5952967, внаслідок виявлених працівниками позивача порушень не обліковував спожитий відповідачем газ, або що показання лічильника були викривлені.
Акт експертизи № 376 від 01 лютого 2023 року не містить таких показників позачергової повірки як втрата тиску, герметичність, похибка лічильника за об`ємної витрати, а також показників лічильника після повірки, відповідні графи не заповнені.
З довідки Державного підприємства «УКРМЕТРТЕСТАНДАРТ» про непридатність засобу вимірювальної техніки№ № 39-1-3/3613 від 01 лютого 2023 року вбачається, що підставою для визнання засобу вимірювальної техніки непридатним є невідповідність ідентифікаційних ознак захисного пломбування. Проте, будь-яких відомостей щодо того, що такі пошкодження відлікового пристрою перешкоджають роботі лічильника та призводить до викривлення показань, вказана довідка не містить.
У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження вчинення саме відповідачем протиправних дій, які б спричинили використання необлікованого (облікованого частково чи з порушенням законодавства) природного газу та їх причинно-наслідкового зв`язку з необлікованим використання природного газу.
Отже, факту несанкціонованого відбору відповідачем природного газу з газорозподільних систем позивачем доведено не було.
За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги АТ «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено обставини, які б свідчили про несанкціоноване втручання в роботу лічильника ОСОБА_1 та відбір ним необлікованого (облікованого частково чи з порушенням законодавства) природного газу.
Щодо судових витрат
В силу дії 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі відмови у позові - на позивача.
З приводу розподілу витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що 14 травня 2024 року між адвокатом Вініцьким М.В. та ОСОБА_1 укладений договір про надання правової допомоги.
З додатку № 2 до договору про надання правової допомоги від 14 травня 2024 року вбачається, що адвокатом Вініцьким М.В.надано правничу допомогу ОСОБА_1 із ознайомлення з матеріалами справи (2 години) вартістю 1000,00 гривень, складання відзиву на позовну заяву (4 години) вартістю 4000,00 гривень, участь у судових засіданнях (5 годин) вартістю 4000,00 гривень.
Із акту виконаних робіт від 21 січня 2025 року (додаток № 3 до договору про надання правової допомоги від 14 травня 2026 року) вбачається, що юридичні послуги, які надані адвокатом Вініцьким М.В., належної якості, зауважень не мається. Перелік виконаних юридичних послуг відповідає переліку таких послуг, які визначені попереднім розрахунком вартості правової допомоги та підтверджені остаточним розрахунком від 21 січня 2025 року. Оплата юридичних послуг по справи № 635/8808/23 ОСОБА_1 здійснена в сумі 9000,00 гривень.
Згідно платіжної інструкції Р24А3817834644D7423 від 21 січня 2025 року ОСОБА_1 сплачено адвокату Вініцькому М.В. за надання правової допомоги згідно договору про надання правової допомоги від 14 травня 2024 року 9000,00 гривень. 
Водночас, представник позивача Тузко Н.Г. просила відмовити відповідачу у відшкодуванні витрат на правову допомогу, посилаючись на те, що відповідачем не було надано попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, а заява про стягнення судових витрат не містить клопотання про поновлення строку для подачі такої заяви та відсутнє обґрунтування про поважні причини пропуску такого строку. Крім того, розмір наданих послуг не є обґрунтованим і пропорційним до предмету спору. 
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ЦПК України).
Частинами 1 та 2 статті 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини 1 статті 133 ЦПК України).
У частині 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У частині 2 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
У частинах 4-6 статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З аналізу частини 3 статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин 5 та 6 статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19), постанові від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26цс21) та постанові від 08 червня 2022 року у справі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22).
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» за заявою № 58442/00, щодо судових витрат зазначено, що за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04, пункт 268) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Відповідно до положень статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.
Частинами 1, 2 статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (пункти 133-134 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).
У разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі.
Із урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо (пункт 6.52 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02 лютого 2024 року у справі № 910/9714/22).
У Практичних рекомендаціях: вимоги щодо справедливої компенсації (стаття 41 Конвенції), виданих Головою Європейського суду з прав людини відповідно до Правил 32 Регламенту Суду від 28 березня 2007 року, з поправками від 09 червня 2022 року, ЄСПЛ зазначає, що витрати, понесені (як на національному рівні, так і під час розгляду справи в самому Суді) у спробі запобігти порушенню чи з метою отримання компенсації після того, як воно сталося, мають бути фактично понесені. Фактично понесені означає, що «заявник мав сплатити їх або бути зобов`язаним сплатити їх відповідно до юридичного або договірного зобов`язання. Документи, що підтверджують те, що заявник сплатив або зобов`язаний сплатити такі витрати, мають бути надані суду» (пункт 18).
Що стосується гонорарів адвокатів, ЄСПЛ вказує, що заявник повинен показати, що гонорари сплачені або тільки будуть сплачені адвокату.
Відповідні висновки щодо того, що фактичними витратами на правову допомогу є, в тому числі, витрати, оплата яких буде здійснена в майбутньому ЄСПЛ виклав, зокрема, у справі «Теб`єті Мюхафізе Кемійветі та Ісрафілов проти Азербайджану» (заява № 37083/03, пункт 106).
Враховуючи викладене, суд не знаходить підстав для стягнення з позивача витрат на правничу допомогу на користь відповідача у розмірі 9000,00 гривень. Так, спираючись на обсяг та складність даної справи, достатність судової практики щодо спірних правовідносин, суд вважає, що надання/виконання послуг/робіт по даній справі не вимагало від адвоката істотних витрат часу та професійних здібностей, значної юридичної та технічної роботи. Для адвоката, який за своїм статусом має достатню правову кваліфікацію, цей спір є спором незначної складності.
Справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Спір у цій справі відноситься до категорії спорів, що виникають з приводу стягнення вартості необлікованого (донарахованого) обсягу природного газу, судова практика у спорах такого характеру є сталою. Матеріали справи не містять великої кількості доказів (з якими необхідно було ознайомитися та які необхідно було підготувати), у даному випадку адвокатом не проводився розрахунок сум, що стягуються, а нормативне обґрунтування, що зазначене у позові, є типовим для спірних правовідносин.
Отже, зважаючи на обсяг фактично наданих/виконаних адвокатом послуг/робіт та рівень складності цієї справи, заявлений до відшкодування розмір витрат на правничу допомогу 9000,00 гривень не є обґрунтованим та не відповідає критерію розумності розміру таких витрат.
Отже, витрати на правову допомогу у розмірі 4000,00 гривень є співмірними із складністю справи, наданими послугами у суді, а розмір таких витрат відповідає критеріям реальності та розумності, що свідчить про необхідність часткового задоволення заяви відповідача та стягнення з позивача на користь відповідача таких витрат у відповідному розмірі.
Щодо доводів представника позивача про те, що відповідачем не було надано попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, суд зазначає наступне. 
Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Разом з тим, сама по собі відсутність такого розрахунку не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні судових витрат. Наслідком неподання попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат є право суду відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат, а не обов`язок ухвалити таке рішення.
Оскільки відповідачем до закінчення судових дебатів було подано заяву про відшкодування витрат на правову допомогу та подані відповідні докази (договір, розрахунок вартості правової допомоги, акт виконаних робіт, платіжна інструкція), відсутність попереднього розрахунку суми судових витрат не порушила процесуальні права позивача, не позбавило його можливості висловити заперечення щодо таких витрат, а тому не є підставою для відмови у їх відшкодуванні.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 2, 133, 137, 141, 263-265,351-352,354-355ЦПК України, суд,
ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» до ОСОБА_1 про стягнення вартості не облікованого (донарахованого) обсягу природного газу відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 (чотири тисяч) гривень 00 копійок.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз», код ЄДРПОУ 03359500, місцезнаходження: 61109, м. Харків, вул. Безлюдівська, буд. 1.
Відповідач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Суддя І.В. Березовська