Номер провадження: 22-ц/813/2831/26 
Справа № 522/17516/24-Е
Головуючий у першій інстанції Ковтун Ю. І.
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого – Громіка Р.Д.,
суддів – Драгомерецького М.М., Комлевої О.С.,
розглянувши у спрощеному порядку без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 квітня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «ПЗУ Україна» про стягнення матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:
1. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог.
Позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» про стягнення матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому просить: 
- стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_2 в якості відшкодування матеріальних збитків, внаслідок ДТП: 43672,90 грн - доплата частки належного страхового відшкодування; 
- суму заподіяної моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн;
- суму сплаченого судового збору у розмірі 1211,20 грн.
Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 01 лютого 2024 року о 08:30 годині у м. Одеса по вул. Семінарській, 5 сталася ДТП за участю транспортних засобів BMW 335ХІ р.н. НОМЕР_1 та Nissan Note р.н. НОМЕР_2 . Позивачу, як власнику КТЗ BMW 335ХІ р.н. НОМЕР_1 , в результаті дорожньо-транспортної пригоди завдано матеріальних збитків. Цивільно-правова відповідальність водія Nissan Note р.н. НОМЕР_2 , винуватця у ДТП, була застрахована в ПрАТ «ПЗУ Україна» за полісом №217132776, який діяв на момент скоєння ДТП. 06.02.2024 між позивачем та судовим експертом Хоменком В.В. був укладений договір на виконання експертного дослідження. 16.02.2024 експертом був виготовлений Висновок Експерта №06/02Д/24, у відповідності до якого вартість матеріальних збитків, нанесених власнику КТЗ BMW 335ХІ р.н. НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП від 01.02.2024, становить 171079,56 грн.
Згідно зі звітом №31-D/14/94 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, страховиком було відшкодовано частину страхового відшкодування в розмірі 102191,04 грн. Позивач зазначає, що сума виплаченого страхового відшкодування визначена та сплачена страховиком одноособово, без погодження з потерпілою стороною, власником майна. В зв`язку з чим, 10.04.2024 страховику направлено Претензію з детальним обґрунтуванням порушень нормативно-правових актів, використаних при визначенні вартості матеріальної шкоди у звіті №31-D/14/94, який був виконаний на замовлення страховика.
Також позивач вважає, що СОД Видута Д.Ю., який зазначений як виконавець Звіту №31-D/14/94 не вистачає кваліфікації для визначення розміру збитків, що є порушенням відповідно до «Методики визначення обсягу ремонтних дій при встановленні розміру матеріальної шкоди, заподіяної власнику КТЗ», п. 1.9.
Так, позивач вказує, що звіт №31-D/14/94 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу виготовив СОД ОСОБА_3 , який особисто не проводив огляд пошкодженого ТЗ, що є грубим порушенням п. 5.1. абзацу 2 «Методики визначення обсягу ремонтних дій при встановленні розміру матеріальної шкоди, заподіяної власнику КТЗ». Крім цього, як вважає позивач, СОД Видута Д.Ю., який зазначений як виконавець звіту №31-D/14/94 не вистачає кваліфікацій для визначення збитку, що є порушенням відповідно до Методики.
В листі від 27.06.2024 після поданої скарги до НБУ, страховик зазначає, що сума збитку складає 116327,10 грн. Протягом 5 днів позивачу перераховані ще 14136,06 грн. Таким чином, Страховиком була здійснена виплата страхового відшкодування у загальному розмірі 116327,10 грн. 
Страховик не прийняв до уваги надані обґрунтування та докази потерпілого, самостійно, одноособово з порушенням нормативно-правових актів, прийняв рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 116327,10 грн., чим порушив право позивача на отримання належної суми страхового відшкодування. 
На підставі вищевикладеного, позивач просить суд позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 квітня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про стягнення матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги. 
В апеляційній скарзі  ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що:
1) ОСОБА_2 як потерпілий ДТП не позбавлений можливості звернутися до експерта для проведення експертизи з метою визначення розміру збитків, а тому висновок суду першої інстанції про недопустимість доказів у вигляді висновку експерта ОСОБА_5 №0602Д/24 від 16 лютого 2024 року є помилковим;
2) у матеріалах справи відсутній договір, що підтверджує законні підстави проведення оцінки збитків ФОП ОСОБА_3 ;
3) суд першої інстанції неправомірно поклав на позивача завищений стандарт доказування під час розгляду позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

Порядок розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.
Апеляційне провадження розглядається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.
З врахуванням тривалої недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 13, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлене 21 липня 2026 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що 01 лютого 2024 року о 08:30 годині на перехресті вулиці Семінарської та проспекту Шевченка у місті Одесі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів: BMW 335ХІ р.н. НОМЕР_1 та Nissan Note р.н. НОМЕР_2 . Транспортні засоби зазнали механічних ушкоджень, у відповідності з переліком видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортних засобів, отриманих в наслідок ДТП (а.с.8). Вказаний документ в підтвердження дійсності завданих пошкоджень підписаний учасниками дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 транспортний засіб BMW 335ХІ р.н. НОМЕР_1 належить позивачу ОСОБА_8 (а.с. 9).
Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 01 березня 2024 року (справа №522/2031/24) водія транспортного засобу Nissan Note р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_6 , яка здійснила зіткнення 01.02.2024 з транспортним засобом BMW 335ХІ р.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
Цивільно-правова відповідальність власника Nissan Note р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_6 застрахована в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» згідно з полісом №ЕР.217132776. 02.02.2024 ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» з метою отримання страхового відшкодування.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 988 ЦК України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.
Відповідно до частини 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що після дорожньо-транспортної пригоди, 08 лютого 2024 року представником відповідача проведено огляд пошкодженого транспортного засобу марки BMW 335ХІ р.н. НОМЕР_1 за участі власника, яким здійснено перелік назв деталей та опис пошкоджень, отриманих внаслідок ДТП, що сталося 01.02.2024.
Так, протоколом технічного огляду КТЗ BMW 335ХІ р.н. НОМЕР_1 від 08.02.2024 встановлені та описані 32 пошкодження вказаного транспортного засобу. Вказаний протокол огляду транспортного засобу підписаний позивачем без зауваження, свою незгоду власник пошкодженого автомобіля з переліком та характеристиками ушкоджень, зазначеними представником відповідача ОСОБА_9 не висловлював.
Також з матеріалів справи слідує, що 08.02.2024 був здійснений ще один огляд пошкодженого транспортного засобу BMW 335ХІ р.н. НОМЕР_1 судовим експертом, оцінювачем ОСОБА_10 та складений протокол №0802Д/24, 21594.
Ґрунтуючись на протоколі огляду пошкодженого транспортного засобу BMW 335ХІ р.н. НОМЕР_1 , ФОП ОСОБА_3 складено звіт №31-D/14/94 від 14.02.2024 року, №02-D/15/40 від 21.06.2024.
Згідно з висновків Звіту №31-D/14/94 від 14.02.2024, вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля (0.6516) BMW 335 XI, д.н.з. НОМЕР_1 в результаті його пошкодження ДТП станом на 01.02.2024, складає 118 473,25 грн. (з врахуванням ПДВ на запасні частини та матеріали).
Згідно висновків Звіту № 02-D/15/40 від 21.06.2024, вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля (0.6516) BMW 335 XI, д.н.з. НОМЕР_1 , 2013 року випуску, VIN: НОМЕР_4 в результаті його пошкодження ДТП станом на 01.02.2024, складає 135 508,52 грн. (з врахуванням ПДВ на запасні частини та матеріали).
Відповідно до переліку пошкоджень, вказаних в протоколі огляду ТЗ, проведеному експертом Хоменком Владиславом 16.02.2024 був складений Висновок експерта транспортно-товарознавчого дослідження №0602Д/24, згідно з яким визначено вартість матеріальних збитків нанесених власнику КТЗ BMW 335ХІ р.н. НОМЕР_1 , пошкодженого в наслідок ДТП 01.02.2024 становить 171079,56 грн.
Як зазначав відповідач, враховуючи позовні вимоги та суперечливі в сукупності висновки в мотивувальній та резолютивній частині Висновку експерта транспортно-товарознавчого дослідження №0602Д/24, виконаного та складеного судовим експертом Хоменко В.В. на замовлення позивача, відповідач, після відкриття провадження у даній справі, замовив судову експертизу судового експерта-автотоварознавця Терентьєва Л.І.
Згідно з Висновку експертного дослідження №121 від 21.11.2024 з оцінки транспортного засобу, виконаного судовим експертом Терентьєвим Леонідом Івановичем, сума матеріальних збитків з урахуванням ПДВ на запасні частини та матеріали, завданих власнику автомобіля BMW 335 XI, реєстраційний № НОМЕР_1 , станом на дату оцінки 01.02.2024 року, становить 155 211,16 грн. (сто п`ятдесят п`ять тисяч двісті одинадцять грн 16 коп.)
Згідно з Страховими актами №37797/1 від 16.02.2024, №37797/2 від 27.06.2024 та №37797/1 від 04.12.2024 страховиком позивачу було виплачено страхове відшкодування в розмірі 133070,97 грн., з яких: 155211,16 грн. – вартість відновлюваного ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля згідно з Звітом №02-D/15/40 від 21.06.2024; - 22140,09 грн. – ПДВ.
Виплата ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_4 визначеного розміру страхового відшкодування була здійснена страховиком у відповідності до:
- платіжної інструкції №00111943 від 19.02.2024 в розмірі 102191,04 грн.;
- платіжної інструкції №00120979 від 28.06.2024 в розмірі 14136,06 грн.;
- платіжної інструкції №00131705 від 06.12.2024 в розмірі 16743,87 грн.
З урахуванням висновку експертного дослідження №121 від 21.11.2024 суд першої інстанції дійшов висновку, що страховою компанією на виконання приписів ст.22 Закону, сплачено на користь позивача належним чином визначене страхове відшкодування у розмірі 133 070, 97 грн.
Щодо наданого позивачем висновку експерта транспортно-товарознавчого дослідження №0602Д/24 від 16.02.2024, суд першої інстанції правильно звернув увагу на наступне.
Пункт 34.2. статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлює, що протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.
Проте, згідно з п. 34.3 Закону якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).
Верховний Суд у постанові від 25 квітня 2018 року у справі №301/1075/15-ц дійшов висновку, що якщо страхова компанія у передбачений законом строк направила свого представника на місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, то особа, якій заподіяно збитки (позивач) не набуває правових підстав для самостійного обрання аварійного комісара чи експерта для визначення розміру шкоди.
Як правильно встановлено вище судом першої інстанції представником страховика ОСОБА_9 був проведений огляд пошкодженого ТЗ BMW 335ХІ р.н. НОМЕР_1 , складений відповідний протокол технічного огляду КТЗ від 08.02.2024, який також підписаний потерпілим ОСОБА_7 .
При цьому, протоколом технічного огляду КТЗ BMW 335ХІ р.н. НОМЕР_1 від 08.02.2024 встановлені та описані 32 пошкодження вказаного транспортного засобу.
В той же час, здійснений 08.02.2024 огляд пошкодженого транспортного засобу BMW 335ХІ р.н. НОМЕР_1 судовим експертом оцінювачем ОСОБА_10 за результатами якого складений протокол №0802Д/24, 21594, що підписаний позивачем, в присутності представника ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», містить 44 ушкодження.
Доказів існування таких розбіжностей в згаданих протоколах огляду суду не надано.
Поряд з цим, відповідно до п. 32 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою КМ України від 10.09.2003 р. № 1440, у разі виникнення необхідності у визначенні розміру ймовірного страхового відшкодування оцінка застрахованого майна проводиться з урахуванням умов страхування та дотриманням принципів корисності і заміщення. Для застрахованого майна, подібного до майна, що продається (купується) на ринку, оцінка розміру ймовірного страхового відшкодування проводиться виходячи з характеристики майна на дату заподіяння збитків до настання страхового випадку шляхом розрахунку прямих збитків.
Проте, як слідує з висновку експерта №0602Д/24 від 16.02.2024, оцінювач визначав вартість збитку станом на дату проведення оцінки – 16.02.2024, а не на дату заподіяння збитків – 01.02.2024.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вмотивованого висновку про те, що висновок експерта №0602Д/24 від 16.02.2024 не може бути взятий до уваги.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 81 ЦПК України).
Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За наведених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача доплати страхового відшкодування не підлягає задоволенню.
Щодо вимоги ОСОБА_4 про стягнення з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на його користь моральної шкоди в розмірі 10000 грн., суд першої інстанції правильно зазначив таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Частиною 2 цієї статті передбачено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.19995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з відповідними доповненнями та змінами, роз`яснено, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової шкоди) підлягають: наявність такої шкоди, протиправність дій її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Таким чином, суд має обов`язок з`ясовувати, які правовідносини виникли між сторонами та якими нормативно-правовими актами вони регулюються та чи передбачено законодавством можливість відшкодування моральної шкоди.
За положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України.
За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Слід зазначити, що за вимогами чинного процесуального законодавства, обставини зазначені позивачем на підтвердження вимог щодо наявності моральної шкоди мають бути підтверджені належними засобами доказування, за відсутності яких можна стверджувати про недоведеність позивачем факту завдання йому моральної шкоди.
Разом з тим, суд першої інстанції правильно встановив, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів спричинення моральної шкоди неправомірними діями Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та наслідками, зазначеними позивачем в позові, а тому суд першої інстанції обґрунтовано не знайшов підстав для задоволення позову в цій частині.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.
Доводи скаржника про те, що ОСОБА_2 як потерпілий ДТП не позбавлений можливості звернутися до експерта для проведення експертизи з метою визначення розміру збитків, а тому висновок суду першої інстанції про недопустимість доказів у вигляді висновку експерта ОСОБА_5 №0602Д/24 від 16 лютого 2024 року, не можуть бути взяті до уваги з огляду на таке.
Так, пункт 34.2. статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлює, що протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.
Проте, згідно з п. 34.3 Закону якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).
З матеріалів справи вбачається, що дорожньо-транспортна пригода сталася 01 лютого 2024 року.
В свою чергу представник страховика здійснив огляд транспортного засобу 08 лютого 2024 року, тобто в межах 10 робочих днів з моменту настання страхового випадку.
Тобто, відповідачем в рамках встановленого п. 34.2. ст. 34 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" строку надано свого представника та здійснено огляд пошкодженого транспортного засобу позивача, отже, підстав для проведення власного експертного дослідження для визначення розміру шкоди у позивача не було.
Таким чином, страховиком не порушено строків прибуття до місцезнаходження пошкодженого майна, а тому підстав для залучення експерта для визначення розміру шкоди потерпілою особою не вбачалось.
При цьому, під час розгляду справи позивач не скористався своїм процесуальним правом на заявлення клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи з метою перевірки правильності визначеного страховиком розміру страхового відшкодування та фактично не спростував визначений страховиком розмір шкоди.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що у матеріалах справи відсутній договір, що підтверджує законні підстави проведення оцінки збитків ФОП ОСОБА_3 , то колегія суддів звертає увагу на таке.
Відповідно до ст. 10 Закону України “Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні”, підставою для проведення оцінки майна є договір між суб`єктом оціночної діяльності– суб`єктом господарювання та замовником оцінки, або ухвала суду про призначення відповідної експертизи.
Згідно зі ст. 7-1 Закону України “Про судову експертизу”, підставою для проведення судової експертизи (обстеження чи дослідження) є відповідне судове рішення або рішення органу досудового розслідування, а також договір між експертом (експертною установою) та замовником– у разі, якщо експертиза проводиться не в рамках судового чи кримінального провадження.
Зі змісту звіту №31-Д/14/94 від 14.02.2024, наданий ФОП ОСОБА_3 , вбачається, що вказаний звіт виконано на замовлення Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на підставі договору з замовником на проведення незалежної оцінки.
Тобто вказаний звіт підготовлено ФОП ОСОБА_3 на підставі договору.
Обов`язку щодо долучення такого договору до звіту та/або матеріалів справи не встановлено.
Колегія суддів зауважує, що основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Диспозитивність - один з базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача. Якщо особою заявляється належна позовна вимога, яка може її ефективно захистити, суди не повинні відмовляти у її задоволенні виключно з формальних міркувань. Така відмова призведе до необхідності особи повторно звертатись до суду за захистом своїх прав (які при цьому могли бути ефективно захищені), що невиправдано затягне вирішення справи по суті (див. пункт 118 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року в справі N 914/2350/18 (914/608/20) (провадження N 12-83гс21)).
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина перша, третя статті 12, частина перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).
Так, в апеляційній скарзі скаржник дійсно посилається на те, що у матеріалах справи відсутній договір, що підтверджує законні підстави проведення оцінки збитків ФОП ОСОБА_3 , однак на підтвердження відсутності підстав для проведення вказаної експертизи скаржником не надано, жодних належних і допустимих доказів не подано, клопотання про витребування вказаного договору з метою перевірки підстав для проведення оцінки не заявлено.
Таким чином, наведені доводи скаржника не знайшли свого підтвердження, а тому є необґрунтованими.
Наведені в апеляційній скарзі інші доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Порядок оскарження постанови суду апеляційної інстанції.
Відповідно ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
У силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 квітня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено 21 липня 2026 року.

Головуючий       Р.Д. Громік

Судді:       М.М. Драгомерецький

О.С. Комлева