Справа № 724/1197/26 	
Провадження № 2/724/694/26	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2025 року Хотинський районний суд Чернівецької області в складі:
головуючого судді: Єфтеньєва О.Г.,
за участі секретаря судового засідання: Лазарюк О.С.,
позивача: ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в місті Хотин Чернівецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Недобоївської сільської ради про розірвання шлюбу та позбавлення батьківських прав,-
В С Т А Н О В И В:
До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Недобоївської сільської ради про розірвання шлюбу та позбавлення батьківських прав. 
В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що 22 квітня 2014 року між ним та ОСОБА_2 укладений шлюб.
Від шлюбу у подружжя народилися діти: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалось, а саме проживши сімейним життям тривалий проміжок часу вони зрозуміли, що є різними за характерами, через що у подружжя постійно виникали непорозуміння та сварки. В зв`язку із цим, з січня 2024 року він із відповідачем спільно не проживають та сімейних стосунків не підтримують.
Крім того, вказує, що відповідачку перестала цікавити доля їхньої сім`ї, вона усунулась від виховання дітей, вихованням яких, на даний час, займається виключно він. Неповнолітні діти проживають разом із ним в с. Недобоївці Дністровського району Чернівецької області. Позивач стверджує, що він, як батько самостійно займається вихованням та утриманням дітей, переймається їхнім станом здоров`я, сплачує кошти за навчання. Для дітей створені всі необхідні умови для комфортного проживання, навчання ата проведення дозвілля. 
Враховуючи вище викладене, позивач просить суд розірвати шлюб, укладений із ОСОБА_2 та позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітніх дітей.
Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 30 квітня 2026 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 08 червня 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному порядку.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Пояснив суду, що способи примиритися з відповідачем жодних результатів не надали. Тривалий час вони проживають окремо, не спілкуються, тому просив суд не надавати строк на примирення. З приводу позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, зазначив, що звертався до органу опіки та піклування, на засідання комісії відповідачка не з`явилася. На даний час син навчається у школі, а донька ходить у садочок. Діти повністю забезпечені всім необхідним. Позивач також вказав, що при спілкуванні з сином про ситуацію із позбавленням матері батьківських прав, ОСОБА_5 відреагував позитивно, а молодша донька ОСОБА_6 , в силу свого віку, не розуміє ситуацію, що склалася. Відповідачка жодної матеріальної допомоги не надає, з дітьми не спілкується, де на даний час перебуває йому не відомо. 
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву не подала.
Представник третьої особи: органу опіки та піклування Недобоївської сільської ради Мазур О.Г. в судове засідання не з`явилася, подала заяву в якій просить розгляд справи здійснювати без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. 
Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Щодо позовної вимоги про розірвання шлюбу.
Судом встановлено, що 22 квітня 2014 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано Виконавчим комітетом Недобоївської сільської ради Хотинського району Чернівецької області, актовий запис № 04, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .
Суд вважає, що збереження сім`ї неможливе, оскільки сім`я сторін розпалася остаточно, на даний час їх шлюб носить формальний характер. Шлюбні відносини між ними фактично припинені і вони не бажають зберегти сім`ю. 
Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. 
Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи пояснення та позицію позивача, заслухані в судовому засіданні, приходить до висновку, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, шлюб між сторонами фактично розпався, сім`я носить формальний характер, рішення про звернення до суду із даним позовом є виваженим та відповідає волевиявленню позивача, а тому позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню.
Щодо позбавлення батьківських прав.
Від шлюбних відносин у сторін народилися діти: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 .
Згідно характеристики на батька вихованки другої молодшої групи «Веселка» ОСОБА_4 , виданої В.о. директора ЗДО № 01-14/23 від 13.08.2025 р., батько ОСОБА_1 активно та відповідально виконує свої батьківські обов`язки щодо виховання та розвитку доньки ОСОБА_4 . Батько опікується дитиною: приводить та забирає з дитячого садка, дотримується встановленого розпорядку дня, цікавиться успіхами та досягненнями дитини, підтримує регулярний контакт з вихователями та іншими працівниками закладу. Зі слів вихователя, ОСОБА_1 характеризується як уважний, турботливий та розсудливий батько, зацікавлений у гармонійному фізичному, інтелектуальному та емоційному розвитку своєї доньки. 
З характеристики на учня 4-Б класу Недобоївського ліцею імені Григорія Томіна – ОСОБА_3 вбачається, що ОСОБА_3 навчається в Недобоївському ліцеї з 2022 року та зарекомендував себе старанним учнем, який постійно переживає за свою успішність. Проте, мама дитиною не цікавиться, вихованням сина здебільшого займається батько – ОСОБА_7 , який є для нього прикладом. Зі слів дитини, тато виконує з ним уроки, цікавиться більше його шкільним життям ніж мама. Батько приводить та забирає сина з школи, відвідує батьківські збори. ОСОБА_5 виховується у гармонійній атмосфері із батьком, що сприяє всебічному розвитку.
Згідно довідки В.о. директора Недобоївського ліцею імені Григорія Томіна № 65 від 12.08.2025 р., мати ОСОБА_3 – ОСОБА_2 контакт зі школою не підтримує, успішністю сина не цікавиться, з учителями не спілкується, батьківські збори не відвідує. Завжди готовий до спілкування, відповідає на виклики до ліцею лише батько.
Висновком органу опіки та піклування Недобоївської сільської ради Дністровського району Чернівецької області визнано за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно її малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Висновок затверджено рішенням виконавчого комітету Недобоївської сільської ради Дністровського району Чернівецької області № 201/17-25 від 26.12.2025 р.
Крім того, в судовому засіданні було заслухано думку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо позовної вимоги про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно нього та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Так, ОСОБА_3 вказав суду, що бажає проживати разом із батьком та бажає, щоб позовні вимоги задовольнили. Повідомив суду, що батько піклується про нього, відвозить у школу та добре ставиться до них із сестрою. 
Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Статтею 11 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно статті 12 цього Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Згідно із ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідно до п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини (рішення у справі "Хант проти України" від 07.12.2006, рішення у справі Olsson V. Sweden (№2) від 27.11.1992) нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини.
Статтею 9 Конвенції встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Згідно ч. 4.ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до позиції Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 203/3505/19 (провадження № 61-14351св21) в які суд вказав на те, що: «Позбавлення батьківських прав є виключним заходом, який тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Суд може у виняткових випадках у разі доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.
Верховний Суд дійшов переконання, що правильним є висновок про позбавлення батьківських прав якщо відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, а саме тривалий час не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, а своєю негативною поведінкою показують поганий приклад і створюють небезпеку для її життя і здоров`я, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти».
Верховний Суд у своїй постанові від 8 грудня 2021 року у справі № 311/563/20 (провадження № 61-14656св21) вказав, що: «Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.
Позбавлення батьківських прав батька чи матері, які, починаючи з моменту народження дитини, фактично самоусунулися (ухилилися) від її виховання, не піклувалися про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя тощо, відповідає найкращим інтересам дитини».
Враховуючи вище викладене, суд вважає, що ухилення від батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій.
Таким чином, враховуючи вищенаведене, досліджені письмові докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення позивача та думку старшого сина ОСОБА_3 , який вказав, що в подальшому хоче проживати разом із батьком і вважає, що із батьком йому буде краще, суд приходить до висновку про те, що відповідач тривалий час ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, не займається ним, не піклується про нього, матеріально не утримує, не проявляє інтересу до стану здоров`я, не цікавиться фізичним, моральним і духовним розвитком, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а тому суд вважає, що слід позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно її малолітнього сина ОСОБА_3 , що, в свою чергу, буде відповідати найкращим інтересам останнього.
Щодо позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно її малолітньої доньки ОСОБА_4 , суд вважає за необхідне зазначити наступне. 
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача. 
Позивач належним чином не довів необхідність обрання щодо відповідачки такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав щодо малолітньої доньки, не надав належних та допустимих доказів невиконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків щодо доньки без поважних причин, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, а також не встановлено чи до відповідачки раніше застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання доньки. 
Суд також бере до уваги, що малолітня ОСОБА_4 народилася у 2021 році та з огляду на свій вік не здатна висловити власну думку щодо предмета спору, усвідомити значення питання про позбавлення матері батьківських прав та наслідки такого рішення. У зв`язку із цим, суд позбавлений можливості з`ясувати ставлення дитини до матері та оцінити її особисте сприйняття сімейних відносин, що також не може бути компенсовано припущенням сторін.
Крім того, матеріали справи не містять висновків психолога чи інших спеціалістів, які б свідчили про негативний психологічний вплив матері на доньку або про те, що збереження правового зв`язку між матір`ю та донькою суперечить найкращим інтересам останньої. Відсутність таких доказів не дає суду підстав дійти висновку про необхідність застосування до відповідача настільки суворого заходу, як позбавлення батьківських прав щодо малолітньої доньки.
Враховуючи, що позивачем не наведено належних підстав та достатніх аргументів, які б вказували на доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав щодо малолітньої доньки, відсутність підстав для застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення батьківських прав при не застосуванні до неї попередньо будь-яких інших заходів впливу, підстав для позбавлення її батьківських прав відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України немає, тому суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги щодо позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно її малолітньої доньки ОСОБА_4 є недоведеними, суперечать найкращим інтересам малолітньої, та не підлягають задоволенню. 
Суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ч.1 ст.169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.
Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог у разі задоволення позову - на відповідача, а тому слід стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 1331,20 грн.
На підставі вище викладеного та керуючись ст. ст. 141, 150, 164, 169, СК України та ст. 7, 10, 76, 81,133,136,141, 244-245, 259, 263 - 265, 268, 353 ЦПК України, суд,
У Х В А Л И В:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Недобоївської сільської ради про розірвання шлюбу та позбавлення батьківських прав – задовольнити частково.
Шлюб між ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) та ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ), який зареєстрований 22 квітня 2014 року Виконавчим комітетом Недобоївської сільської ради Хотинського району Чернівецької області, актовий запис № 04 – розірвати.
Позбавити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) судовий збір у розмірі 1331,20 грн.
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлено 14 липня 2026 року.

Суддя: 	Олександр Георгійович ЄФТЕНЬЄВ