провадження № 2/294/970/26
справа № 294/661/23

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 серпня 2026 року        м. Чуднів 

Чуднівський районний суд Житомирської області у складі головуючого - судді Білери І.В., за участі:
- секретаря судового засідання Івашкевич В.П.,
- представника відповідача - адвоката Розмаїтої М.В. (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
В С Т А Н О В И В:
Позивач ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №2578416831/709537 у розмірі 24 000,00 грн., та понесені судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22.07.2021 між ТОВ "КРЕДИТНА УСТАНОВА "ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №2578416831/709537, який підписано електронним підписом позичальника, відповідно до якого ОСОБА_1 надано фінансовий кредит у розмірі 6 000 грн на 30 днів, який останнім повернуто не було. 19.04.2022 між ТОВ "КУ "ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА" та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" набуло право вимоги за вказаним кредитним договором на підставі договору факторингу №19042022-Є, у відповідності до умов якого ТОВ "КУ "ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА" передало, а ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 24 000,00 грн, з яких: 6 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 18 000,00 - сума заборгованості за відсотками. 
02.05.2023 через канцелярію суду від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив, в якому він просить відмовити у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором в повному обсязі. У відзиві зазначає, що не визнає позовних вимог, вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують надання відповідачу кредиту, тому встановлення факту отримання кредиту є неможливим. Також відсутні докази на підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором. ТОВ "КУ "ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА" було грубо порушено вимоги кредитного договору та передано інформацію, в тому числі конфіденційну, третім особам (позивачу), що свідчить про неналежне виконання умов договору та порушення ним чинного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 517 ЦК України, боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржнику доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Таким чином, у зв`язку з недоведеністю позивачем факту отримання кредиту відповідачем та відсутністю доказів, які обгрунтовують розмір заборгованості відповідача за кредитним договором доводи позивача про стягнення коштів з відповідача є безпідставними і задоволенню не підлягають.
18.09.2023 через підсистему "Електронний суд" від позивача надійшло клопотання про долучення доказів, в якому просить долучити до матеріалів справи документи, а саме: інформаційну довідку як підтвердження перерахування коштів на картку та розрахунок заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №2578416831/709537 від 22.07.2021.
Ухвалою судді від 05.04.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 17.04.2025 головуючим у справі №294/661/23 визначено суддю Білеру І.В.
Ухвалою судді від 06.05.2026 справу прийнято до провадження, здійснено перехід від спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін до спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
У судове засідання представник позивача не з`явився, причини неявки суду не повідомив, у тексті позовної заяви міститься клопотання представника про розгляд справи за відсутності позивача, у випадку неявки учасників процесу просить ухвалити заочне рішення. 
Представник відповідача у судовому засіданні підтримав відзив у справі, поданий раніше, додатково зазначив, що доказів перерахування відповідачу кредитних коштів позивачем не надано, розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує заборгованості, оскільки таким документом може бути лише виписка по рахунку відповідача, якої до справи не долучено. Таким чином, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження фактичного виконання кредитного договору сторонами, а тому у позові просила відмовити.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
22.07.2021 між ТОВ "КУ "ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №2578416831/709537. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п. 7 кредитного договору, адреса, реквізити та підписи сторін наявні. Клієнтом ОСОБА_1 вказано рахунок позичальника НОМЕР_1 .
За умовами п.п. 1.1 - 1.6 договору ТОВ "КУ "ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА" зобов`язалося надати ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 6 000,00 гривень, а ОСОБА_1 зобов`язався протягом 30 днів (до 20.08.2021) повернути кредит та сплатити відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 912,5 % річних від суми кредиту в розрахунку 2,5 % на добу. 
19.04.2022 між ТОВ "КУ "ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА" та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу №19042022-Є, у відповідності до умов якого ТОВ "КУ "ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА" передає ТОВ "ФК "ЄАПБ" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "ФК "ЄАПБ приймає належні ТОВ "КУ "ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА" права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників від 19.04.2022 до договору факторингу №19042022-Є від 19.04.2022, ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 24 000,00 грн, з яких:
- 6 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу;
- 18 000,00 - сума заборгованості за відсотками.
На підтвердження укладення кредитного договору позивачем надані: індивідуальна частина договору про надання фінансового кредиту, додаток №1 до договору про надання фінансового кредиту, договір факторингу №19042022-Є від 19.04.2022, акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу, витяг з реєстру боржників до договору факторингу №19042022-Є від 19.04.2022, розрахунок заборгованості за кредитним договором №2578416831/709537 від 22.07.2021.
На підтвердження перерахування кредитних коштів позивачем суду надано інформаційну довідку ТОВ «Платежі Онлайн», відповідно до якої через платіжний сервіс «Platon» проведено успішну транзакцію 32696-24000-98553 від 22.07.2021 на суму 6 000 грн, на номер картки НОМЕР_1 . 
Приписами п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.
Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Приписами ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 № 127/33824/19; від 16.12.2020 у справі № 561/77/19.
Нормами ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України).
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Приписами ст. 1056-1 ЦК України визначено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Як вбачається із матеріалів справи, договір між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ОСОБА_1 укладено в електронній формі, шляхом фіксації волі сторін та його змісту через підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. ОСОБА_1 пройшов реєстрацію в ІТС з метою отримання кредиту, надав первісному кредитору свої особисті/персональні та інші супутні дані в тому числі зазначив реквізити карткового рахунку, на який мав намір отримати кредитні кошти. 
Таким чином, судом достовірно встановлено, що між відповідачем та первісним кредитором 22.07.2021 укладено та підписано кредитний договір №2578416831/709537.
У подальшому, кредитні кошти перераховано на зазначений відповідачем картковий рахунок, про що свідчить інформаційна довідка ТОВ «Платежі Онлайн», відповідно до якої через платіжний сервіс «Platon» проведено успішну транзакцію 32696-24000-98553 від 22.07.2021 на суму 6 000 грн, на номер картки НОМЕР_1 .
З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що з моменту отримання кредитних коштів не здійснив жодної оплати за кредитним договором, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість в сумі: 6 000 грн — тіло кредиту, та 18 000 грн — відсотки, які нараховувались за період з 22.07.2021 по 18.11.2021.
Суд приймає вищезазначені докази в якості належних та достовірних та відхиляє твердження представника відповідача про їх неналежність, зважаю на таке.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, принцип змагальності у судовому процесі полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення своїх вимог. Простіше кажучи, позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази. Про перевагу однієї позиції над іншою суд і виносить власне рішення.
При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.
Подібні за змістом висновки сформулювала і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.
На підтвердження своєї позиції щодо укладення кредитного договору та перерахування кредитних коштів позивач надав суду докази, про які суд зазначав вище. Водночас заперечуючи щодо належності таких доказів, представник відповідача не надав жодного доказу, який би спростовував твердження позивача. 
Зважаючи на викладене, у суду відсутні будь — які фактичні дані, які б підтверджували неотримання відповідачем кредитних коштів в сумі 6 000 грн за укладеним кредитним договором №2578416831/709537. 
Щодо нарахування відповідачу відсотків за договором у період з 22.07.2021 по 18.11.2021, суд виходить з наступного.
Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
За частиною ж другою цієї статті якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому на підставі ст. 1048 цього Кодексу.
Водночас за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У постанові від 23.05.2018 у справі №910/1238/17 з приводу застосування приписів ст. 1048 ЦК України у разі неправомірного, незаконного користуванням боржником грошовими коштами через прострочення виконання грошового зобов`язання Велика Палата Верховного Суду вказала на таке.
Правовий аналіз змісту правовідносин, що випливають із права позикодавця на проценти за час дії договору позики, та правовідносин, які склалися між сторонами цього спору внаслідок припинення договору депозиту і невиконання відповідачем обов`язку повернути грошові кошти у визначений строк, не дає підстав для висновку, що такі правовідносини подібні за змістом. Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Тобто законодавство встановлює наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу в межах дії договору, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх, тому підстави для застосування аналогії закону відсутні.
У постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відтак Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі ст. 599 та ч. 4 ст. 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. При цьому вказала, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом. Подібні правові висновки викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.20.2018 у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18). Тобто у постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.
Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.
Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за ч. 1 ст. 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст. 625 цього Кодексу.
За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.
Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.
Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц.
Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Таку правову позицію наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №912/1120/16.
Отже, як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір №2578416831/709537 укладений між сторонами 22.07.2021 на строк 30 днів на суму кредиту 6 000 грн з процентною ставкою 2,5% на добу. Таким чином, в межах строку кредитування (з 22.07.2021 по 20.08.2021) відповідачу має бути нараховано відсотки в сумі 4500 грн. 
Ураховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню, а саме: на суму 10 500 грн, з яких: 6 000 грн — заборгованість за тілом кредиту та 4 500 грн — заборгованість за відсотками.
За правилами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 2 684 грн.
Так як суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача на суму 10 500 грн, що складає 43,75% від заявлених вимог, то з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 174, 25 грн, що є пропорційним задоволеним позовним вимогам.
Керуючись ст.ст. 4, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В:
Позов ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором — задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" (ЄДРПОУ 35625014, адреса місцезнаходження: вул. Симона Петлюри, 30 в м. Києві, 01032) заборгованість за кредитним договором №2578416831/709537 в сумі 10 500 (десять тисяч п`ятсот) гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" (ЄДРПОУ 35625014, адреса місцезнаходження: вул. Симона Петлюри, 30 в м. Києві, 01032) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 174 (одна тисяча сто сімдесят чотири) гривні 25 коп.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ірина БІЛЕРА