Справа № 357/12235/26
Провадження № 2-о/357/274/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2026 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді – Кошель Б. І. ,
при секретарі – Кардаш О. Р., ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 в м. Біла Церква в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Білоцерківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерсва юстиції України про встановлення факту смерті,- 

В С Т А Н О В И В :

У липні 2026 року заявник ОСОБА_1 звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з заявою про встановлення факту смерті, заінтересована особа: Білоцерківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерсва юстиції України, в якій просила: встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: м. Васильків, Київська обл., громадянки України, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасово окупованій території України, у селищі Коктебель, Феодосіївського району Автономна Республіка Крим, що є тимчасово окупованою територією України. Заява мотивована тим, що вона є донькою ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у селищі Коктебель, Феодосіївського району Автономна Республіка Крим, що є тимчасово окупованою територією України. Факт смерті підтверджується лікарською довідкою про смерть та свідоцтвом про смерть, що сформовані та видані на тимчасово окупованій території України. Встановлення факту смерті ОСОБА_2 є необхідним для державної реєстрації смерті померлої особи, проведеної державним органом України. 
Ухвалою суду від 14 липня 2026 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку окремого провадження та призначено судове засідання на 15 липня 2026 року.
У судове засідання учасники процесу не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.
Заявниця подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності, заяву про встановлення факту смерті підтримує та просить її задовольнити.
Неявка учасника справи, який належним чином повідомлений про місце, дату і час судового засідання і від якого не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, не перешкоджає його розгляду.
За вказаних обставин, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутністю учасників судового розгляду, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року.
В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні».
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим Васильківським МВ ГУ МВС України в Київській області.
Заявниця є донькою ОСОБА_2 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 .
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 , виданим 10.08.2002 Васильківським МВ ГУ МВС України в Київській області.
Враховуючи «намібійські винятки», беруться також до уваги медичні документи та документи щодо реєстрації смерті невідповідного зразка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 на тимчасово окупованій території України у селищі Коктебель, Феодосіївський район, Автономна Республіка Крим, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 17.02.2026 російського зразка та довідкою про смерть від 17.02.2026.
Суд під час розгляду справи керується принципом верховенства права та розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (надалі за текстом – ЄСПЛ) як джерело права.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 49 ЦК України, актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи. А, згідно з вимогами ч. 3 та ч. 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону.
Згідно з положеннями ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою, 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.
Розділом 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18.10.200, регламентовано, що підставою для державної реєстрації смерті, зокрема є: -лікарське свідоцтво про смерть (форма N 106/о); -фельдшерська довідка про смерть (форма N 106-1/о); -лікарське свідоцтво про перинатальну смерть (форма N 106-2/о); -рішення суду про оголошення особи померлою; -рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; -повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; -повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.
Отже, підставою для проведення державної реєстрації смерті є відповідний медичний документ, виданий закладом охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт смерті.
Статтею 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження. Органи державної реєстрації актів цивільного стану видають відповідні свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану.
Загальновідомою та такою, що не потребує доказування за змістом ст. 82 ЦПК України є обставина, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан.
Згідно Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України на території України було введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який в подальшому неодноразово продовжено та такий триває до теперішнього часу.
Згідно до наказу № 376 від 28.02.2025 Міністерства розвитку Громад та територій України «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.03.2025 за № 380/43786 - визначено, що вся територія Автономної Республіки Крим є тимчасово окупованою територією з 20.02.2014.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207-VII від 15.04.2014 (надалі за текстом – Закон № 1207-VII) тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з п. 1 ст. 3 Закону № 1207-VII сухопутна територія тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, водні об`єкти або їх частини, що знаходяться на цих територіях.
За правилами ст. 9 Закону № 1207-VII державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.
Відповідно до ч. 3 цієї статті будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.
Відповідно до ст. 4 Закону № 1207-VII, органами державної реєстрації актів цивільного стану є: 1) центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану; 2) відділи державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, районних, районних у містах, міських, міськрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану); 3) виконавчі органи сільських, селищних і міських рад.
Автономна Республіка Крим є тимчасово окупованою територією, а будь-які органи, їх посадові та службові особи, утворені, обрані, сформовані та призначені там всупереч законодавству України є нелегітимними.
Згідно аналізу положень Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 № 2398-VI (надалі за текстом – Закон № 2398-VI), Закону № 1207-VII, державна реєстрацію факту смерті на тимчасово окупованій території України та отримання відповідного свідоцтва українського зразка можливо лише на підставі рішення суду про встановлення факту смерті.
Як передбачено ч. 1 ст. 18 Закону України № 1207-VII громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.
Відповідно ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Згідно з висновками Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, у справах «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, у справах «Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.
У Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії сформульовано «намібійський виняток», що полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.
Це узгоджується із судовою практикою, позицією, викладеною Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 15.04.2016, за змістом якої документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України як виняток можуть братись до уваги судом під час розгляду справ про встановлення фактів народження або смерті на таких територіях.
Законом України від 0.07.2022 № 2345-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо особливостей провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи в умовах воєнного чи надзвичайного стану та на тимчасово окупованих територіях» (що набрав чинності 07.08.2022) внесено зміни до ст. 317 ЦПК України. Зокрема вказаним законом: розширено дію ст. 317 ЦПК України для надання можливості скористатися спрощеною процедурою встановлення фактів народження або смерті жителям інших територій, що охоплені війною; зазначено, що заява про встановлення факту народження/смерті особи на тимчасово окупованій території може бути подана до будь-якого суду за межами такої території України та розглядається невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду; розширено дію ст. 317 ЦПК України, щодо кола осіб, які можуть звернутися до суду із заявою про встановлення факту смерті особи.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Частиною 1 ст. 293 ЦПК України регламентовано, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, у порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Копія судового рішення видається учасникам справи негайно після його ухвалення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації смерті особи.
Відповідно до ст. 319 ЦПК України факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Юридичний факт встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявниці.
Встановлення факту, про який просить заявниця, не пов`язано з вирішенням спору про право.
За приписами ст. 317 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду.
У рішенні про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.
Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню.
Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися учасники, як на підставу своїх вимог, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення заяви з таких підстав.
Досліджені під час судового розгляду докази беззаперечно підтверджують ті обставини, що громадянин України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у с-щі Коктебель, Феодосіївський р-н, АР Крим.
Родинний зв`язок між заявницею та її покійним батьком підтверджено свідоцтвом про народження.
З врахуванням «намібійських винятків», досліджені під час судового розгляду докази беззаперечно підтверджують ті обставини, що громадянин України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , на тимчасово окупованій території, оскільки на вказаній території станом на 07 лютого 2026 року жоден орган державної влади України не працював, тому факт смерті може бути зареєстровано лише на підставі рішення суду. Метою його встановлення є необхідність отримання свідоцтва про смерть відповідного зразка.
З огляду на викладене суд дійшов висновку, що факт смерті ОСОБА_2 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 на території селища Коктебель, Феодосіївського району, АР Крим, підтверджено письмовими доказами, а встановлення цього факту породжує для заявника юридичні наслідки, що не пов`язані з вирішенням спору про право.
Отже, оскільки реєстрація органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті ОСОБА_2 неможлива окрім як на підставі рішення суду, то суд вважає за необхідне встановити такий факт, задовольнивши вимоги заявниці, які є доведеними та обґрунтованими.
Рішення у справах про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.
Копія судового рішення видається учасникам справи негайно після його ухвалення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації смерті особи.
Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема, у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.
На підставі викладеного вище, керуючись ст. 10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268, 293, 317, 430 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Білоцерківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерсва юстиції України про встановлення факту смерті, - задовольнити.
Встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце народження: місто Васильків Київської області, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасово окупованій території України у селищі Коктебель, Феодосійський р-н, Автономна Республіка Крим. 
Рішення суду підлягає негайному виконанню.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Згідно з вимогами ч. 4 ст. 317 ЦПК України оскарження рішення не зупиняє його виконання.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_4 .
Заінтересована особа: Білоцерківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерсва юстиції України; адреса: вул. Ярослава Мудрого, буд.22, м. Біла Церква, Київська обл., 09117; ЄДРПОУ: 33341882. 

Суддя   	Б. І. Кошель