ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
09.07.2026	Справа № 910/4217/26	

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін матеріали справи
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" (02094, м. Київ, вул. Хоткевича Гната, 20, ідентифікаційний код 37739041)
до Київської міської ради (01001, м.Київ, вул. Хрещатик, 36, ідентифікаційний код 22883141)
про стягнення 13 775, 64 грн,

Представники сторін: не викликались 

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" (далі – позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Київської міської ради (далі – відповідач) про стягнення 13 775, 64 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є виконавцем послуг з постачання теплової енергії/централізованого опалення та постачання гарячої води до будинку 31-Б по вул. Литвинського Юрія у м. Києві. У період з 09.05.2023 по 05.05.2025 квартира 160 за адресою вул. Литвинського Юрія буд. 31-Б у м. Києві перебувала у власності та розпорядженні територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09.05.2023 у справі №753/12276/21. Однак відповідач своєчасно не вносив плату за отримані послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії, гарячого водопостачання та абонентського обслуговування, у зв`язку з чим утворилась заборгованість: з постачання теплової енергії у розмірі 4 728, 38 грн, заборгованість зі сплати послуг за гаряче водопостачання у розмірі 7 767, 34 грн та зі сплати абонентського обслуговування у розмірі 1 279, 92 грн.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
05.05.2025 до відділу діловодства суду від Київської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки право власності на квартиру зареєстровано 03.11.2023 на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09.05.2023 у справі № 753/12276/21, а тому саме з цієї дати у нього виникло право на володіння, користування та розпорядження своїм майном, крім того арешт нерухомого майна припинено 11.09.2024, також позивачем не надано доказів щодо інформування Київської міської ради про нарахування вартості комунальних послуг, строків, видів послуг.
06.05.2026 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" Товариством з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" подано відповідь на відзив, у який позивач зазначає, що державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, при цьому споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору, а також за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (на іншому об`єкті нерухомого майна).
11.05.2026 вказана відповідь на відзив надійшла також до відділу діловодства суду.
Відповідач своїм правом на подання заперечень, передбаченим приписами статті 167 Господарського процесуального кодексу України, не скористався.
У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:
Відповідно до положень Закону України "Про внесення змін до деяких Законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" № 1198-VII від 10.04.2014 року виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).
Надання послуг з постачання теплової енергії/централізованого опалення та постачання гарячої води до будинку 31-Б по вул. Литвинського Юрія, як теплопостачальною організацією, з 01.07.2014 здійснюється Товариством з обмеженою відповідальністю "ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ" на підставі ліцензії, яка видана НКРЕКП відповідно до рішення №198 від 01.06.2012, яке переоформлено рішенням №1159 від 21.06.2016.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 09.05.2023 №753/12276/21 витребувано на користь територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради, (ідентифікаційний код: 22883141) квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 21 м2, житловою площею 11,6 м2 з чужого незаконного володіння.
03.11.2023, згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09.05.2023 у справі №753/12276/21, яке набрало законної сили 17.07.2023, зареєстровано право власності територіальної громади в особі Київської міської ради на квартиру АДРЕСА_2 .
05.03.2025 Дарницькою районною в місті Києві державною адміністрацією видано ОСОБА_1 ордер на право зайняття службового приміщення №000066 жилою площею 11, 6 кв.м., яке складається з 1 кімнат у квартирі (ізольована, комунальна) №160 будинку АДРЕСА_3 на Липківського Юрія.
Як вбачається з витягу з розпорядження Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації №219 від 31.03.2025, 1-кімнатну квартиру АДРЕСА_4 включено до числа службових жилих приміщень.
Позивач зазначає, що оскільки у період з 09.05.2023 по 05.05.2025 квартира АДРЕСА_2 перебувала у власності та розпорядженні територіальної громади м. Києва, і протягом цього періоду у квартирі були відсутні особи, місце проживання яких зареєстровано за вищевказаною адресою (що підтверджується Витягом з Реєстру територіальної громади м. Києва), власник квартири має обов`язок зі сплати коштів за надані до квартири комунальні послуги.
Позаяк відповідач не вносив плату за отримані послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії, гарячого водопостачання та абонентського обслуговування, станом на 05.05.2025 утворилась заборгованість у розмірі 13 775,64 грн, що складається із: заборгованості з постачання теплової енергії у розмірі 4 728,38 грн, заборгованості із сплати послуг за гаряче водопостачання у розмірі 7 767, 34 грн, та заборгованості за абонентське обслуговування у розмірі 1 279,92 грн, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
В свою чергу, відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, зазначивши у відзиві, що право власності на квартиру зареєстровано лише 03.11.2023, а тому саме з цієї дати у відповідача виникло право на володіння, користування та розпорядження своїм майном, крім того арешт нерухомого майна припинено 11.09.2024, разом з цим позивачем не надано доказів щодо інформування Київської міської ради про нарахування вартості комунальних послуг, строків, видів послуг.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Стаття 509 Цивільного кодексу України визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.
В силу приписів частини 1 статті 714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Частиною 1 статті 275 Господарського кодексу України (чинного на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначає Закон України "Про житлово-комунальні послуги" (№ 2189-VIII).
Відповідно до статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
За приписами статті 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги – послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Статтею 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що споживач, зокрема, має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів (п.1 ч.1); індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (п.п.1, 5 частина 3).
Відповідно до пункту 13 Правил надання послуг з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 та пункту 12 Правил надання послуг з постачання гарячої води, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1182 послуги здійснюється виключно на договірних засадах.
Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".
Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем.
Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема, надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.
13.10.2021, типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії та типовий договір про надання послуг з постачання гарячої води опубліковані на офіційному веб-сайті Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" за посиланням: https://tec4.kiev.ua.
Однак, сторонами не були укладені договори про надання послуг на постачання теплової енергії та надання послуг з постачання гарячої води.
За нормами ч. 4 ст. 319 Цивільного кодексу України власність зобов`язує.
Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 Цивільного кодексу України).
Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вказана позиція є усталеною та викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №922/4239/16, Верховного Суду від 09.06.2021 у справі №303/7554/16-ц, від 21.08.2019 у справі №922/4239/16, 25.09.2019 у справі №522/401/15-ц та 10.12.2018 у справі №638/11034/15-ц, від 26.04.2018 у справі №904/6293/17.
У даному випадку, відповідач як власник квартири, що отримує житлово-комунальні послуги, є індивідуальним споживачем.
Статтею 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 633 Цивільного кодексу України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України).
Таким чином, договір на постачання теплової енергії та договір про надання послуги з постачання теплової енергії та договір про надання послуг з постачання гарячої води є укладеними з моменту, коли споживач акцептував пропозицію офертанта повністю та без застережень або у вигляді конклюдентних дій прийняв оферту, або за умови передбачення у договорі або законі не висловив заперечень проти договору (мовчання).
Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" надавало відповідачу послуги з постачання теплової енергії у період з жовтня 2023 по березень 2025 року, що підтверджується копіями корінців нарядів на підключення та відключення об`єктів теплоспоживання №951/1 від 08.04.2023, №3167/1 від 16.10.2023, №984/1 від 28.03.2024, №3106/1 від 30.10.2024, №944/1 від 24.03.2025, актом постановки на комерційний облік приладів теплової енергії споживача, актами №1211 про готовність вузла комерційного обліку споживача до роботи в опалювальний період 2023 – 2024 р.р., та в опалювальний період 2024 – 2025 р.р., звітами показників будинкового засобу обліку за спірні періоди (з 15.10.2023 по 25.10.2023, з 01.11.2023 по 23.11.2023, з 01.12.2023 по 23.12.2023, з 01.01.2024 по 26.01.2024, з 01.02.2024 по 21.02.2024, з 01.03.2024 по 26.03.2024, з 29.10.2024 по 30.11.2024, з 01.12.2024 по 25.12.2024, з 01.01.2025 по 20.01.2025, з 01.02.2025 по 17.02.2025, з 03.03.2025 по 26.03.2025), які є належними та допустимими доказами у відповідності до приписів статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03.09.2020 у справі №910/17662/19, від 28.03.2018 року у справі №910/6652/17, від 12.07.2018 року у справі №910/6654/17 та від 12.10.2018 року у справі №910/30728/15.
При цьому, 01.01.2024 було виявлено несправність комерційного засобу обліку теплової енергії, про що складено відповідний акт, у зв`язку з чим позивачем здійснювалося нарахування з січня 2024 року по жовтень 2024 року по середньодобовому споживанню тепла мешканцями будинку, на підставі показників комерційного (будинкового) засобу обліку теплової енергії за попередній опалювальний період 2023 - 2024 років.
Про належне виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" своїх зобов`язань за договором свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення ним умов договору щодо надання визначених послуг.
Тоді як, відповідач свого обов`язку з оплати наданих послуг належним чином не виконав, у зв`язку з чим виник борг за спожиту теплову енергію в сумі 4 728, 38 грн
Як зазначає позивач, і не спростовано відповідачем, квартира 160 за адресою: м. Київ, вул. Литвинського Юрія, буд. 31-Б протягом спірного періоду обліковувалась як така, що не обладнана розподільним (індивідуальним) засобом обліку гарячої води.
Протягом спірного періоду в будинку 31-Б, по вул. Литвинського Юрія, в місті Києві, були встановлені наступні прилади комерційного (будинкового) обліку споживання гарячої води: №2012474 у період з 01.06.2020 по 04.08.2022; №2095546 у період з 04.08.2022 по 04.11.2025.
Відповідно до вимог пункту 2 розділу ІХ "Визначення та розподіл загального обсягу спожитої у будівлі/будинку гарячої води" Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою наказом Мінрегіонбуду від 22.11.2018 № 315, для цілей розподільного обліку визначається кількість осіб у приміщенні, які фактично користуються комунальною послугою. Про цю кількість осіб власник/наймач приміщення письмово повідомляє виконавця комунальної послуги та/або виконавця розподілу комунальної послуги, при цьому кількість осіб у приміщенні, які фактично користуються комунальною послугою, не може бути меншою від: - зареєстрованих у приміщенні для житлових приміщень; кількості житлових кімнат у квартирі, визначених виконавцем комунальної послуги або виконавцем розподілу комунальної послуги, якщо власник/наймач житлових приміщень не падав інформацію про кількість зареєстрованих осіб або у приміщенні не зареєстровано жодної особи.
Таким чином, зважаючи на відсутність в квартирі розподільних (індивідуальних) засобів обліку гарячої води, а також відсутність зареєстрованих осіб протягом спірного періоду, нарахування за послугу з постачання гарячої води здійснювалось позивачем відповідно до показників приладів комерційного (будинкового) обліку споживання гарячої води з розрахунку на одну особу.
Відповідно до вимог Правил надання послуг з постачання гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1182 (зі змінами), комерційний облік послуги ведеться вузлом комерційного обліку, що забезпечує загальний облік споживання послуги у будівлі з урахуванням показань вузлів розподільного обліку гарячої води споживачів. У разі ненадання у визначений договором строк споживачем (ами) виконавцю показань індивідуального (их) вузла (ів) розподільного обліку гарячої води, виконавцем протягом трьох місяців приймається середньодобове споживання таким (ими) споживачем(ами) послуги за попередні 12 місяців. У разі відсутності інформації про показання вузлів обліку та/або недопущення споживачем виконавця або іншої особи, що здійснює розподіл обсягів послуги, до відповідного вузла обліку для зняття показань після закінчення тримісячного строку з дня недопуску виконавець зобов`язаний здійснювати розрахунки з такими споживачами як із споживачами, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку. Після відновлення надання показань вузлів обліку таким (и) споживачем (ами) виконавець зобов`язаний провести перерозподіл обсягу спожитої послуги у будинку та перерахунок з ним(и), а також з усіма споживачами будинку відповідно до Методики розподілу. 
Перерозподіл обсягу спожитої послуги у будинку та перерахунок проводиться у тому розрахунковому періоді, в якому отримано у встановленому порядку інформацію про невідповідність обсягу розподіленої гарячої води окремим споживачам обсягу, необхідному для розподілу, але не більше ніж за 12 розрахункових періодів. 
Відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіонбуду від 22.11.2018 № 315 (у редакції наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28.12.2021 № 358), у будівлі будинку, в якій частина приміщень оснащена вузлами розподільного обліку гарячої води, а частина не оснащена такими вузлами, обсяг споживання гарячої води у приміщеннях без обліку визначається як різниця між визначеним за показаннями вузла комерційного обліку (загального обсягу спожитої гарячої води у будівлі/будинку) та між сумарним обсягом спожитої витраченої гарячої води за показаннями вузлів розподільного обліку у приміщеннях. Такий визначений обсяг розподіляється кожному приміщенню, не оснащеному вузлом розподільного обліку, пропорційно до співвідношення кількості осіб, що фактично користуються комунальною послугою у такому приміщенні, до загальної кількості осіб (споживачів), що фактично користуються комунальною послугою у приміщеннях без обліку.
Інформація про показання індивідуальних вузлів розподільного обліку, отримана виконавцем від споживача або знята під час контрольного огляду, вноситься до автоматизованої системи розрахунків, яка забезпечує розподіл загальних обсягів споживання теплової енергії між співвласниками будинку (з урахуванням загального обсягу споживання. визначеного за показаннями будинкового вузла комерційного обліку), згідно вимог Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 22.11.2018 № 315 (в редакції наказу від 28.12.2021 № 358).
Відтак, згідно наданої позивачем бухгалтерської довідки за послугу з гарячого водопостачання/постачання гарячої води позивачем за період з травня 2023 по травень 2025 здійснено нарахування коштів за надані послуги з гарячого водопостачання з розрахунку на 1 особу в сумі 7 767, 34 грн.
Відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315, в кожному розрахунковому періоді визначається обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання. Відповідний обсяг теплової енергії визначається з урахуванням місця приготування гарячої води (у будинку або поза його межами) та наявності циркуляції та визначається як відповідна частка від обсягу теплової енергії використаної на приготування гарячої води:
- за умови наявності циркуляції - 20%;
- при непрацюючій циркуляції - 10%.
Відповідно, усі споживачі, в тому числі і ті, що тимчасово не користуються послугою з постачання гарячої води або встановили індивідуальні водопідігрівачі, щомісячно здійснюють оплату за витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання.
Нарахування плати за витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання здійснюється за тарифом на послугу з постачання теплової енергії, з урахуванням визначеного обсягу відповідно до Методики розподілу.
За умови наявності будинкового вузла комерційного обліку теплової енергії використаної для надання послуги з постачання гарячої води, обсяг теплової енергії витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання визначається з урахуванням показань вузла комерційного обліку та фактичного обсягу спожитої гарячої води мешканцями будинку.
Обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання визначається в одиницях виміру (Гкал) та розподіляється між усіма споживачами будівлі пропорційно. При цьому, при розподілі не враховується фактичне споживання гарячої води в одиницях виміру (куб. м) у приміщенні споживача.
У відповідності до розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги по житловому приміщенню (квартирі), що розташоване за адресою м. Київ, вул. Литвинського Юрія, 31/Б, кв. 160 за період з травня 2023 по травень 2025 р. позивачем нараховано 1 279,92 грн плати за абонентське обслуговування.
Відповідно до пункту 39 Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуги з постачання гарячої води, затвердженої постановою КМУ від 11.12.2019 № 1182 споживач не звільняється від плати за абонентське обслуговування у разі відсутності фактичного споживання ним послуги або у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого теплопостачання та постачання гарячої води.
Розподіл обсягів спожитої у будівлі послуги та обсягів теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання здійснює виконавець або визначена власником (співвласниками) будівлі інша особа, що здійснює розподіл обсягів послуги, відповідно до обраної моделі договірних відносин. Споживач надає виконавцю інформацію про кількість осіб, які фактично користуються послугою у приміщенні (квартирі) споживача, та інші вихідні дані, необхідні для застосування обраного способу розподілу обсягів послуги відповідно до Методики розподілу (пункт 28 Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуги з постачання гарячої води).
Оскільки судом встановлено законність нарахування позивачем заборгованості за надані послуги теплопостачання та постачання гарячої води, також стягненню підлягає вартість теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньо-будинкової системи гарячого водопостачання.
Разом з тим, суд відзначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункті 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п. 29). Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.
З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
При цьому, суд зазначає, що іншим доводам сторін оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги в повному обсязі та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.
За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та з огляду на допущені позивачем помилки під час розрахунку відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони відповідача.
Керуючись ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.
2. Стягнути з Київської міської ради (01001, м.Київ, вул. Хрещатик, 36, ідентифікаційний код 22883141) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" (02094, м. Київ, вул. Хоткевича Гната, 20, ідентифікаційний код 37739041) заборгованість з постачання теплової енергії у розмірі 4 728 грн 38 коп., заборгованість зі сплати послуг за гаряче водопостачання у розмірі 7 767 грн 34 коп., заборгованість з плати за абонентське обслуговування у розмірі 1 279 грн 92 коп. та витрати зі сплати судового збору у сумі 3 328 грн 00 коп.
3. Після набрання рішенням суду законної сили видати позивачу наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено 09.07.2026

Суддя Л.Г. Пукшин