Придніпровський районний суд м.Черкаси    
Справа № 712/4771/26
Номер провадження2/711/2810/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2026 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:
головуючого судді Петренка О.В.,
за участю секретаря судового засідання Дмитренка О.Ю., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
ВСТАНОВИВ: 
08 квітня 2026 року ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», в інтересах якого діє адвокат Столітній Михайло Миколайович, звернулося до Соснівського районного суду м. Черкаси із вказаною позовною заявою, в якій просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 20583,81 грн, витрати на правничу допомогу та судові витрати. (вхідний №17371, а.с.1-13). 
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 30.12.2024 між товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №5215000 (далі – Кредитний договір), відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» надало відповідачу грошові кошти в сумі 5000 грн, а відповідач зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором.
ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання за Кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, що визначені умовами Кредитного договору, шляхом перерахування грошових коштів у сумі 5000 грн на банківський рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_1 , яку відповідачем вказано особисто під час укладення договору.
Відповідач, у свою чергу, не виконала умов Кредитного договору. Крім того, відповідно до умов Кредитного договору передбачено, що договір вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами сторін та діє протягом 360 днів: з 30.12.2024 до 25.12.2025.
На підтвердження обгрунтованості позовних вимог позивачем надано: договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №5215000 від 30.12.2024; додаток № 1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №5215000 від 30.12.2024; паспорт споживчого кредиту; розрахунки заборгованості за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №5215000 від 30.12.2024, що підготовлені як ТОВ «Лінеура Україна», так і ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал».
Щодо права вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором до відповідача, то ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» як позивач обгрунтовує це тим, що 30.10.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» укладено договір факторингу №30/10/2024, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги, строк виконання якої настав або виникне у майбутньому до третіх осіб – боржників ТОВ «Лінеура Україна», зокрема і до ОСОБА_1 за кредитним договором №5215000 від 30.12.2024.
З огляду на викладене ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» просить суд стягнути зі ОСОБА_1 заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №5215000 від 30.12.2024 в сумі 20 583,81 грн, з яких: 4999,98 грн - заборгованість за основним боргом, 11492,58 грн - заборгованість за відсотками, що нараховані первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна», 2660 грн – заборгованість за відсотками, що нараховані позивачем як новим кредитором за 56 календарних днів, 1431,25 грн – штрафні санкції, а також витрати на сплату судового збору (2662,40 грн) і на професійну правничу допомогу адвоката (10000 грн).
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 квітня 2026 року позовну заяву ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором направлено за підсудністю до Придніпровського районного суду м.Черкаси (а.с.19). 
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08 травня 2026 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором; визнано справу малозначною, а її розгляд вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; призначено розгляд справи по суті о 11 год 00 хв 20 липня 2026 року в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси (а.с.117-119).
Також цим судовим рішенням виклик відповідача в судове засідання вирішено здійснити в порядку, передбаченому ч.11 ст.128 ЦПК України, тобто шляхом опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України, оскільки відповідач знялася з реєстрації за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , що знаходиться у Придніпровському районі означеного населеного пункту, що мало місце 06.08.2024, а тому відомості щодо місця реєстрації проживання відповідача ОСОБА_1 станом на день як пред`явлення позову, так і на день розгляду справи по суті, у матеріалах позовної заяви відсутні.
Позивач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, однак про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, зокрема, шляхом направлення судової повістки про виклик до суду до електронних кабінетів як безпосередньо позивача, так і його представника адвоката Столітнього М.М. у підсистемі «Електронний суд», що були отримані цими учасниками справи 09.06.2026 (а.с.122 зворот, 123 зворот). Водночас, представник позивача адвокат Столітній М.М., у п.4 прохальної частини позовної заяви, виявив волю на розгляд справи у відсутність представника позивача, а також не заперечив проти ухвалення заочного рішення (а.с.13).
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання 20 липня 2026 року о 11 год 00 хв не з`явилася, про причини неявки не повідомила, хоча про місце, день і час розгляду справи була повідомлена належним чином, заяв чи клопотань про проведення судового засідання без її участі до суду не подала, відзиву до суду не направила (відповідно до вимог ч.8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами). 
У зв`язку з цим 20 липня 2026 року суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. У цьому судовому рішенні суд детально виклав підстави для проведення заочного розгляду справи, а тому повторно їх зазначати у судовому рішенні по суті спору суд не вбачає підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Оскільки справа слухалась у відсутність всіх учасників справи, тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши процесуальну позицію представника позивача, висловлену письмово, дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що 30.12.2024 між товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №5215000 (далі – Кредитний договір). 
Пунктом 1.2 Кредитного договору передбачено, що на умовах, встановлених договором, ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язується надати ОСОБА_1 як клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а ОСОБА_1 як клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Тип кредиту – кредит. Сума кредиту (загальний розмір) складає 5000 грн.
Зі змісту п.1.3, 1.4, 1.4.1., 1.5, 1.5.1, 1.6, 1.6.1, 1.7 та 1.7.1 суд встановив, що строк кредиту – 360 днів, а періодичність платежів зі сплати процентів – кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення (виплати) кредиту та сплати комісії (якщо передбачена договором), процентів визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком №1 до цього Договору.
Комісія за надання кредиту становить 500,00 гривень. Тип комісії (якщо передбачена договором) – разова комісія, нараховується при наданні кредиту в дату надання кредиту та в дату надання додаткової суми кредиту (у разі укладання додаткового договору/угоди згідно з п. 1.2.1 договору). Тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: 1.4.1) стандартна процента ставка становить 0,95% за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредитування, вказаного в п.1.3 цього Договору.
Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: 1.5.1) за стандартною ставкою за весь строк кредитування 2 639,6200% річних. 
Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору включає суму кредиту, комісію (якщо передбачена договором), проценти за користування кредитом та складає: 1.6.1) за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 22 600,00 гривень. 
Загальні витрати за кредитом на дату укладення договору включають комісію (якщо передбачена договором), проценти за користування кредитом та складають: 1.7.1) за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 17 600,00 гривень.
Із п.2.1 – 2.2 Кредитного договору встановлено судом, що кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_1 .
Суму кредиту (його частину) товариство перераховує протягом двох днів з моменту укладення цього договору. Дати надання кредиту: 30.12.2024 або 31.12.2024.
Пунктом 3.1 Кредитного договору передбачено, що проценти, що нараховуються за цим договором, є однією зі складових оплати (другою складовою) за надання та користування кредитом. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредитування, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод “факт/факт”.
Також зі змісту п.6.3 Кредитного договору суд встановив, що сторони означеного правочину обумовили те, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання (прострочення виконання) клієнтом своїх грошових зобов`язань за договором товариство має право нарахувати, а клієнт зобов`язаний на вимогу товариства сплатити товариству штраф: у розмірі 75% від суми невиконаного та/або неналежно виконаного грошового зобов`язання на 2-й день кожного факту такого невиконання та/або неналежного виконання. 
Крім того із п.9.3 Кредитного договору встановлено, що договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами з урахуванням особливості його підписання відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та нормативних актів Національного банку України. Договір укладений строком на 360 днів, але у будь-якому випадку договір припиняється не раніше дати повного повернення/сплати клієнтом суми кредиту, комісії (якщо передбачена договором), процентів за користування кредитом та неустойки (штрафів), якщо передбачена договором за прострочення виконання грошового зобов`язання, або в дату дострокового повного повернення/сплати клієнтом суми кредиту, комісії (якщо передбачена договором), процентів за користування кредитом..
Із п.10 Кредитного договору суд встановив, що у ньому містяться відомості про підписання ОСОБА_1 30.12.2024 о 22 год 56 хв 46 сек Кредитного договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором: 95981 (а.с.88-100. 
Також суд встановив, що разом із Кредитним договором відповідач ОСОБА_1 , на виконання умов означеного правочину, погодилася із графіком платежів за Кредитним договором як додатком №1 до означеного правочину шляхом його підписання 30.12.2024 о 22 год 56 хв 46 сек електронним підписом одноразовим ідентифікатором: 95981 (а.с.101). 
Із листа ТОВ «Пейтек» №20251103-1349 від 03.11.2025 судом встановлено, що означеного дня ТОВ «Лінеура Україна» через ТОВ «Пейтек» здійснило перерахування грошових коштів в сумі 5000 грн, що відповідає сумі кредиту, отриманого відповідачем ОСОБА_1 на виконання умов Кредитного договору, шляхом їх перерахування на картковий рахунок відповідача із призначенням платежу: зарахування на картку № НОМЕР_2 , що відповідає масці картки, що зазначена у п.2.1 Кредитного договору (а.с.82). 
Крім того з довідки АТ «Універсал Банк» №БТ/Е-25945 від 16.06.2026, що витребувана судом за клопотанням позивача та надійшла до суду 17.06.2026 (вхідний №26279/26, а.с.128), суд встановив, що 30.12.2024 було здійснено перерахунок суми коштів у розмірі 5000 грн, що відповідає сумі кредиту, обумовленої п.1.2 Кредитного договору, на картковий рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_2 , що відповідає масці картки, що зазначена у п.2.1 Кредитного договору.
Згідно безпосередньо дослідженого судом розрахунку заборгованості за Кредитним договором, що підготовлений ТОВ «Лінеура Україна», суд встановив, що означеним товариством як кредитодавцем 30.12.2024 видано відповідачу ОСОБА_1 кредит в сумі 5000 грн; у період часу з 30.12.2024 до 28.01.2025 включно позичальнику щоденно нараховувались відсотки в сумі 47,5 грн, а в період часу з 29.01.2025 до 30.10.2025 включно - в сумі 47,49 грн. 
Крім того з означеного розрахунку заборгованості судом також встановлено, що 28.01.2025 ОСОБА_1 сплатила ТОВ «Лінеура Україна» 1925,01 грн, що кредитодавцем були зараховані наступним чином: 0,01 грн – у рахунок погашення тіла кредиту; 1425 грн – у рахунок погашення відсотків за користування кредитом, та 500 грн – у рахунок погашення комісії за видачу кредиту; 02.03.2025 ОСОБА_1 сплатила ТОВ «Лінеура Україна» 1925,01 грн, що кредитодавцем були зараховані наступним чином: 0,01 грн – у рахунок погашення тіла кредиту; 1567,17 грн – у рахунок погашення відсотків за користування кредитом, та 1068,75 грн – у рахунок погашення штрафних санкцій; 28.01.2025 ОСОБА_1 сплатила ТОВ «Лінеура Україна» 1925,01 грн, що кредитодавцем були зараховані наступним чином: 0,01 грн – у рахунок погашення тіла кредиту; 1425 грн – у рахунок погашення відсотків за користування кредитом, та 500 грн – у рахунок погашення комісії за видачу кредиту (а.с.108-112).
Суд, безпосередньо дослідивши договір факторингу №30/10/2024 від 30 жовтня 2024 року (далі – Договір факторингу) встановив, що 30 жовтня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» укладено договір факторингу №30/10/2024, відповідно до п.1.1. якого ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги, строк виконання якої настав або виникне у майбутньому до третіх осіб – боржників ТОВ «Лінеура Україна».
Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору (а.с.32-36). 
Факт оплати ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» ТОВ «Лінеура Україна» грошових коштів за відступлення прав вимоги згідно Договору факторингу судом встановлено із дослідженої у судовому засіданні платіжної інструкції №6433 від 31.10.2024, відповідно до якої ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» перерахувало ТОВ «Лінеура Україна» 4552371,37 грн плати за укладення договору факторингу №30/10/2024 від 25.10.2024 (а.с.48).
Із витягу з реєстру боржників до Договору факторингу як додатку №1 до означеного правочину судом встановлено, що ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» набуло право грошової вимоги ОСОБА_1 у сумі 17 923,81 грн, з яких: 4999,98 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу, 11 492,58 грн – сума заборгованості за відсотками, та 1431,25 грн – заборгованість за пенею/штрафами (а.с.115-116).
Згідно рішення єдиного учасника ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» №251124/1 від 25.11.2024, вирішено здійснити зміну найменування ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» на ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» (а.с.43). Крім того, із преамбули статуту ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», що затверджений рішенням №251124/1 єдиного учасника ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» від 25.11.2024, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» є правонаступником ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (а.с.72).
Також із розрахунку заборгованості, що підготовлений позивачем, суд встановив, що ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» як новим кредитором нараховано відповідачу ОСОБА_1 проценти за Кредитним договором за період з 31.10.2025 до 25.12.2025 за стандартною процентною ставкою, тобто 0,95%/день, в сумі 2660 грн (щоденно по 47,5 грн) (а.с.113). 
Суд, безпосередньо дослідивши усі засоби доказування, що подані сторонами, дійшов таких висновків.
Відповідно до положень ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно диспозиції ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015 (далі – Закон №675), пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ч.12 ст. 11 Закону №675).
Статтею 12 Закону №675 визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону №675 передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 ст.1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Згідно з ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. 
Таким чином, суд встановив, що позивач як новий кредитор набув права вимоги до відповідача за Кредитним договором на підставі договору факторингу №30/10/2024 від 30.10.2024.
Частина 1,2 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.  До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Частинами 1,2 ст.1056-1 ЦК України визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Статті 527, 530 ЦК України визначають, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Таким чином, із дослідженого безпосередньо в судовому засіданні Кредитного договору, суд встановив, що його сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано такий кредит, строк та умови його надання, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору на таких умовах шляхом підписання означеного договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а саме: 95981.
Згідно ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Проте всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України, відповідачем не надано суду жодних доказів як неотримання нею в кредит від ТОВ «Лінеура Україна» грошових коштів у сумі 5000 грн, так і доказів своєчасного та у повному обсязі виконання умов Кредитного договору у строки, передбачені цим правочином. 
Водночас матеріалами справи підтверджується той факт, що сума кредиту, яка була обумовлена між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 і відображена у п.1.2 Кредитного договору, була отримана відповідачем шляхом перерахування на її картковий рахунок № НОМЕР_2 , що відкритий в АТ «Універсал Банк». Ба більше, із розрахунку заборгованості суд встановив, що відповідач частково погасила як тіло кредиту, так і відсотки за користування кредитом, сплативши ТОВ «Лінеура Україна» 4560,94 грн. 
Отже, зважаючи на те, що ОСОБА_1 не виконала грошове зобов`язання щодо повернення суми кредиту за Кредитним договором як первинному кредитодавцю ТОВ «Лінеура Україна», так і його правонаступнику ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», тому суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача 4999,98 грн (з урахуванням сплачених відповідачем грошових коштів у сумі 0,02 грн, що первинним кредитодавцем зараховані в рахунок погашення основної суми боргу) в рахунок погашення тіла кредиту підлягає задоволенню.
Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості зі сплати штрафних санкцій (штрафу) в розмірі 1431,25 грн, то суд зазначає про таке.
Зі змісту п.6.3 Кредитного договору суд встановив, що сторони означеного правочину обумовили те, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання (прострочення виконання) клієнтом своїх грошових зобов`язань за договором товариство має право нарахувати, а клієнт зобов`язаний на вимогу товариства сплатити товариству штраф: у розмірі 75% від суми невиконаного та/або неналежно виконаного грошового зобов`язання на 2-й день кожного факту такого невиконання та/або неналежного виконання. 
З розрахунку заборгованості за Кредитним договором, складеного первинним кредитодавцем (а.с.108-112), суд встановив, що ТОВ «Лінеура Україна» здійснило нарахування ОСОБА_1 як позичальнику штрафу на загальну суму 2500 грн, що мало місце 01.03.2025, 03.04.2025 та 03.05.2025.
Частинами 1,2 ст.549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Водночас ч.1 ст.550 ЦК України встановлено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
Проте Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15.03.2022 №2120-ІХ, серед іншого, внесено зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України та доповнено його пунктом 18 наступного змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».
Тлумачення пункту 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:
1) у періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;
2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, договір про споживчий кредит, тобто договори, відповідно до яких позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем);
3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 
Тобто в період існування особливих правових наслідків - протягом дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, до позичальника застосовуються особливі наслідки – звільнення від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) кредитних зобов`язань.
Аналогічний правовий висновок, щодо аналізу п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, викладений у постанові Верховного Суду від 12.06.2024 у справі № 910/10901/23, який, відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України, судом застосовується під час ухвалення судового рішення у подібній справі.
Згідно правового висновку, що викладений у постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23), дія п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України розповсюджується на кредитний договір.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і не скасований на час розгляду судом цієї справи.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що хоч умовами Кредитного договору сторони і обумовили нарахування та сплату позичальником штрафу в розмірі, передбаченому п.6.3 Кредитного договору, проте п.18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України позичальники, у період воєнного стану, звільняються від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання (невиконання, часткового виконання), в тому числі, і в кредитних зобов`язаннях.
У зв`язку з викладеним суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з позичальника неустойки у виді як штрафу, так і пені в період воєнного стану, а тому дійшов висновку, що в задоволенні позовної вимоги про стягнення пені в розмірі 1431,25 грн слід відмовити.
Щодо розміру заборгованості за відсотками в сумі 14 152,58 грн (тобто, за період часу з 30.12.2024 до 30.10.2025 (ТОВ «Лінеура Україна) та з 31.10.2025 до 25.12.2025 (ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал»), то суд зазначає про таке.
Зі змісту п.1.3, 1.4, 1.4.1., 1.5, 1.5.1, 1.6, 1.6.1, 1.7 та 1.7.1 суд встановив, що строк кредиту – 360 днів, а періодичність платежів зі сплати процентів – кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення (виплати) кредиту та сплати комісії (якщо передбачена договором), процентів визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком №1 до цього Договору.
Комісія за надання кредиту становить 500,00 гривень. Тип комісії (якщо передбачена договором) – разова комісія, нараховується при наданні кредиту в дату надання кредиту та в дату надання додаткової суми кредиту (у разі укладання додаткового договору/угоди згідно з п. 1.2.1 договору). Тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: 1.4.1) стандартна процента ставка становить 0,95% за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредитування, вказаного в п.1.3 цього Договору.
Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: 1.5.1) за стандартною ставкою за весь строк кредитування 2 639,6200% річних. 
Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору включає суму кредиту, комісію (якщо передбачена договором), проценти за користування кредитом та складає: 1.6.1) за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 22 600,00 гривень. 
Загальні витрати за кредитом на дату укладення договору включають комісію (якщо передбачена договором), проценти за користування кредитом та складають: 1.7.1) за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 17 600,00 гривень.
Також, суд встановив, що саме 30.10.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», був укладений договір факторингу №30/10/2025.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Суд, перевіривши нарахування позивачем розміру боргу за нарахованими та несплаченими процентами за користування відповідачем кредитом (за період часу з 30.12.2024 до 30.10.2024), зазначає про таке. 
З аналізу п.1.4 та 1.4.1 Кредитного договору, суд дійшов висновку, що його сторони обумовили, що позичальник протягом усього строку кредитування має сплачувати відсотки за користування кредитними коштами з призми відсоткової ставки на рівні 0,95% в день.
Таким чином, розмір відсотків за період кредитування (з 30.12.2024 до 26.10.2025, тобто до часу укладення договору факторингу №30/10/2025 від 30.10.2025, та дати, до якої розраховано заборгованість первісним кредитодавцем ТОВ «Лінеура Україна» (розрахунок заборгованості (а.с.108-112)) згідно умов Кредитного договору з урахуванням, здійснених позичальником сплат, є таким:
1)за період з 30.12.2024 до 28.01.2025 включно – 1425 грн: 5000 грн х 0,0095 = 47,5 грн (розмір відсотків за 1 день користування кредитом); 47,5 грн х 30 днів (кількість днів між 30.12.2024. та 28.01.2025) = 1425 грн;
2)за період з 29.01.2025 до 02.03.2025 включно – 1 567,5 грн: 4999,99 грн х 0,0095 = 47,5 грн (розмір відсотків за 1 день користування кредитом); 47,5 грн х 33 дні (кількість днів між 29.01. та 02.03.2024) = 1567,5 грн;
3)за період з 03.03.2025 до 30.10.2025 включно – 11 495 грн; 4999,98 грн х 0,0095 = 47,5 грн (розмір відсотків за 1 день користування кредитом); 47,5 грн х 242 дні (кількість днів між 03.03.2025 та 30.10.2025) = 11495 грн.
Отже, сукупний розмір відсотків, що підлягали сплаті позичальником на користь первинного кредитодавця у рахунок виконання умов Кредитного договору, складав 14 487,5 грн. З урахуванням того, що позичальник сплатила кредитодавцю, в період з 30.12.2024 до 30.10.2025 включно, грошові кошти в сумі 2992,17 грн у рахунок погашення заборгованості за відсотками, тому розмір недоплачених відповідачем відсотків складає 11 495,33 грн (14487,5 грн – 2992,17 грн).
Водночас, як встановлено судом, відповідач у межах виконання Кредитного договору сплатила ТОВ «Лінеура Україна» 1068,75 грн (02.03.2025, а.с.109), які останнім були безпідставно зараховані на погашення заборгованості зі сплати штрафу, оскільки згідно п.18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України позичальники, у період воєнного стану, звільняються від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання (невиконання, часткового виконання), в тому числі, і в кредитних зобов`язаннях.
У постановах Верховного Суду від 02.10.2019 у справі №545/2248/17 (провадження №61-11459св19) та від 09 січня 2020 року у справі №643/5521/19, провадження №61-20093св19) суд касаційної інстанції зробив висновок, що сплачені відповідачем кошти, які позивач безпідставно зарахував на погашення процентів при відсутності домовленості про їх сплату в підписаній відповідачем заяві-анкеті підлягають зарахуванню на погашення тіла кредиту.
Також у постанові Верховного Суду від 23.03.2023 у справі № 759/20374/20 (провадження № 61-4425св22) суд зробив висновок, що оскільки відповідачем безпідставно здійснено зарахування сплачених позивачем сум у рахунок погашення комісії, тому слід зобов`язати відповідача здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором.
Частиною 4 ст.263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Оскільки, як встановлено судом, у період воєнного стану, позичальники звільняються від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання (невиконання, часткового виконання), в тому числі, і в кредитних зобов`язаннях, тому суд дійшов висновку про необхідність зарахування, сплачених відповідачем коштів у сумі 1068,75 грн, що первинним кредитодавцем зараховані на сплату штрафу, на погашення відсотків за користування кредитними коштами, визначивши їх розмір, за період з 30.12.2024 до 30.10.2025, в сумі 10 426,58 грн (11495,33 грн – 1068,75 грн). 
У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку, що розмір відсотків, що заявлені позивачем до стягнення з відповідача в розмірі 11492,58 грн, що нараховані первісним кредитодавцем ТОВ «Лінеура Україна на період з 30.12.2024 до 30.10.2025 включно, підлягає задоволенню частково, а саме в розмірі 10 426,58 грн (11495,33 грн – 1068,75 грн).
Водночас відповідач, всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надала суду жодних належних і допустимих доказів щодо неправильності розрахунку заборгованості за Кредитним договором, зокрема, з призми розміру сплачених нею коштів у рахунок як погашення суми кредиту, так і відсотків, що вплинуло б на розмір заборгованості, зокрема, за відсотками.
Що стосується позовної вимоги про стягнення розміру заборгованості за відсотками в сумі 2660 грн (тобто, за період часу з 31.10.2025 до 24.12.2025 (оскільки саме 24.12.2025 закінчився строк дії Кредитного договору, що узгоджується з даними Графіку платежів як додатком №1 до Кредитного договору (а.с.101)), то суд зазначає про таке.
Як уже суд зазначав вище у судовому рішенні, з аналізу п.1.4 та 1.4.1 Кредитного договору, суд дійшов висновку, що його сторони обумовили, що позичальник протягом усього строку кредитування має сплачувати відсотки за користування кредитними коштами з призми відсоткової ставки на рівні 0,95% в день.
Також, згідно п.1.1 договору факторингу №30/10/2025 від 30 жовтня 2025 року, що укладений між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», останнє як новий кредитор відповідача ОСОБА_1 отримало право грошової вимоги як щодо тієї, строк виконання якої настав, так і щодо тієї, що виникне у майбутньому.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскільки, станом на день укладення договору факторингу №30/10/2025 від 30 жовтня 2025 року, строк Кредитного договору не закінчився (діє до 24.12.2025), а до позивача як нового кредитора відповідача ОСОБА_1 перейшло право грошової вимоги за Кредитним договором, що виникне в майбутньому, тобто після укладення договору факторингу (тобто, після 30.10.2025), то позивач має право на нарахування та стягнення розміру процентів, розрахованих згідно п.1.4 та 1.4.1 Кредитного договору, до закінчення строку його дії, тобто до 24.12.2025 (узгоджується із додатком №1 до Кредитного договору, а.с.101).
У зв’ язку з цим, суд дійшов висновку, що позивач має право на нарахування відсотків, а відповідно і на їх стягнення у разі не сплати їх відповідачем, за період часу, починаючи з 31.10.2025 до 24.12.2025 включно.
Так, за період з 31.10.2025 до 24.12.2025 включно розмір відсотків, що підлягали нарахуванню позивачем на підставі п.1.4 та 1.4.1 Кредитного договору є таким:
4999,98 грн (сума непогашеного тіла кредиту) х 0,0095 (процентна ставка п.1.4 та 1.4.1 Кредитного договору) = 47,5 грн (розмір відсотків за 1 день користування кредитом); 47,5 грн х 55 днів (кількість днів між 31.10.2025 та 24.12.2025) = 2 612,5 грн. Водночас, згідно даних розрахунку заборгованості за означений період у часі, що здійснений позивачем і долучений до позовної заяви (а.с.113), розмір відсотків за користування кредитом за період із 31.10.2025 до 25.12.2025 включно (з розрахунку 56 днів) складає 2660 грн, що є більшим розміром, аніж розрахований судом на підставі п.1.4 та 1.4.1 Кредитного договору.
Як встановлено судом, це обумовлено тим, що ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» здійснило нарахування 47,5 грн як відсотків за користування кредитом, зокрема, за 25 грудня 2025 року. Однак, строк Кредитного договору (360 днів) закінчився 24.12.2025.
У зв`язку з цим, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення розміру заборгованості за відсотками, за період, що розрахований позивачем, підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі 2 612,5 грн.
Що стосується прохання позивача, що викладене у п.3 прохальної частини позовної заяви, про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 10000 грн, то суд зазначає про таке.
Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).
Вирішуючи питання про відшкодування позивачеві судових витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду цієї справи, суд враховує вимоги ч.1,2,3 ст. 137 ЦПК України, якими передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
З аналізу означених положень процесуального права суд робить висновок, що на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу необхідно суду надати такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зробила правовий висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Наведена правова позиція є чинною і станом на день ухвалення судом рішення у справі №712/4771/26, доказом чому є постанова Верховного Суду від 15.01.2025 у справі №386/136/21 (провадження № 61-10886св24).
Із досліджених судом матеріалів справи встановлено, що позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано копії таких документів: 1) заявки на виконання доручення №17108 від 23.02.2026 до договору №10/12-2024 від 10.12.2024 (а.с.84-85); 2) ордера серії АІ №2156392 від 23.03.2026 (а.с.103); 3) акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) №17108 від 23.03.2026 згідно договору №10/12-2024 від 10.12.2024 (а.с.114); 4) свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС №9422/10, яким документований адвокат Столітній М.М. (а.с.60); 5) договору про надання правової допомоги №10/12-2024 від 10.12.2024, що укладений між ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» та адвокатом Столітнім М.М. (а.с.45-46). 
У зв`язку з дослідженими письмовими доказами на підтвердження надання позивачу правничої допомоги адвокатом Столітнім М.М. у справі щодо стягнення боргу за Кредитним договором з відповідача ОСОБА_1 , суд констатує, що позивачем надано належні та допустимі докази щодо наданої правничої допомоги та її вартості.
Суд також погоджується з позивачем, що вартість правничої допомоги в розмірі 10000 грн є співмірною зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою (підготовкою позовної заяви, клопотання про витребування доказів, а також підготовкою та направленням адвокатського запиту до АТ «Універсал Банк»), часом, витраченим адвокатом на виконання такої роботи, обсягом виконаної роботи та ціною позову.
З аналізу статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).
Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись критеріями, закріпленими у статті 137 ЦПК України.
Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладені в постановах від 13.03.2025 у справі №275/150/22 (провадження № 61-13766св24) та від 22.10.2025 у справі № 761/415/24 (провадження № 61-6667св25), що застосовуються судом з метою виконання положень ч.4 ст.263 ЦПК України.
За приписами статті 13 ЦПК України суд як арбітр, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, не може діяти на користь будь-якої із сторін, оскільки це не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.
З огляду на викладене, суд робить висновок, що зменшення розміру витрат на правову допомогу, отриману позивачем у заявленому та доведеному обсязі, без відповідної заяви іншої сторони у спорі - відповідача, є порушення вимог статті 13, частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України. 
Аналогічний правовий висновок щодо застосування положень ст.13, 137 ЦПК України викладений в постанові Верховного Суду від 12.03.2025 у справі №361/10208/23 (провадження № 61-12269св24), що судом застосовується з метою виконання положень ч.4 ст.263 ЦПК України.
Як встановлено судом з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 заперечень щодо витрат на правничу допомогу до суду не подала, а також не подала і клопотання про їх зменшення. 
Водночас, положеннями п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на те, що позивачем заявлено до стягнення з відповідача заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 20583,81 грн, проте судом позовні вимоги ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» задоволено частково, в розмірі 18 039,06 грн, що складає 87,64% від ціни позову (18039,06 грн / 20583,81 грн), тому з відповідача на користь позивача, керуючись п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 8764 грн (10000 х 0,8764).
Що стосується прохання позивача, що викладене в п.3 прохальної частини позовної заяви від 29.03.2026, про стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на сплату судового збору, то суд зазначає про таке.
Із досліджених судом матеріалів позовної заяви вбачається, що витрати позивача по сплаті судового збору складають 2662,40 грн (з урахуванням понижуючого коефіцієнта 0,8), що підтверджується платіжною інструкцією №2693 від 24.03.2026 (а.с.14). 
Частиною 1 ст.141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки суд визнав позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за Кредитним договором частково обгрунтованими і задовольнив їх на суму 18 039,06 грн, що складає 87,64% від ціни позову (18039,06 грн / 20583,81 грн), тому з відповідача на користь позивача, керуючись ч.1 ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 333,33 грн, тобто 87,64% від розміру сплаченого позивачем судового збору (2662,40 х 0,8764).
З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором підлягають задоволенню частково в розмірі 18 039,06 грн, з яких: 4999,98 грн – заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту), 10 426,58 грн - заборгованість за відсотками, що нараховані первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна», 2 612,5 грн – заборгованість за відсотками, що нараховані позивачем як новим кредитором за 55 календарних днів. Крім того, з відповідача на користь позивача слід стягнути 2333,33 грн судового збору, та 8764 грн – витрат на професійну правничу допомогу адвоката, що визначені пропорційно розміру задоволеним позовним вимогам. У іншій частині позовні вимоги слід залишити без задоволення.
Водночас суд, ухвалюючи рішення про стягнення із відповідача на користь позивача суми судового збору, також зважає на те, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази тому юридичному факту, що відповідач ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору згідно положень ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». 
Керуючись ст. 527, 530, 599, 610, 626-628, 634, 638, 1046, 1048-1050, 1054, 1056-1, 1077, 1082, п.18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст. 13, 76, 77, 80, 81, 82, 89, 133, 141, 247, 264, 265, 280-284, 289, 354, 355 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути зі ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №5215000 від 30 грудня 2024 року в розмірі 18 039 (вісімнадцять тисяч тридцять дев`ять) гривень 06 (шість) копійок, з яких: 4999 (чотири тисячі дев`ятсот дев`яносто дев`ять) гривень 98 (дев`яносто вісім) копійок – заборгованість за основним боргом (сумою кредиту), 10 426 (десять тисяч чотириста двадцять шість) гривень 58 (п`ятдесят вісім) копійок – заборгованість за відсотками нарахованими первинним кредитором – товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» - за період з 30.12.2024 до 30.10.2025, та 2612 (дві тисячі шістсот дванадцять) гривень 50 (п`ятдесят) копійок – відсотки нараховані новим кредитором - товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» - за період з 31.10.2025 до 24.12.2025.
Стягнути зі ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» судовий збір у розмірі 2333 (дві тисячі триста тридцять три) гривні 33 (тридцять три) копійки та 8764 (вісім тисяч сімсот шістдесят чотири) гривні – витрат на професійну правничу допомогу адвоката, а всього 11 097 (одинадцять тисяч дев`яносто сім) гривень 33 (тридцять три) копійки.
У іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом цих строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. 
Повне заочне рішення складене 20 липня 2026 року.

Сторони у справі:
Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», ЄДРПОУ: 44559822, місцезнаходження: м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська, 27, приміщення 2.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , останнє відоме місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 .

Головуючий:	  	О.  В.  Петренко